78 



nära. Vid en ännu starkare hetta sublimerades 

 chlornickel till kulans öfre delar, bildande tun- 

 na, i gult dragande blad. 



Då jag funnit att chlorzinknatrium kan smäl- 

 tas i glödande fiuss, utan att betydligt förlora 

 af sin chlorzink, ansåg jag det troligt att äfven 

 chlornickel hade en lika förmåga att qvarhålla 

 chlorzink, vid en hetta hvari den annars skulle 

 liafva förflygtigat sig, och att det i kulan suIdH- 

 nierade kunde vara ett sådant dubbelsalt. 



Jag onigjorde derföre försöket med en bland- 

 ning af zinkoxid och nickeloxid till lika atom- 

 vigter, som, för att riktigt förenas, upplöstes i 

 salpetersyra, afröktes till torrhet och glödgades. 

 Då denna blandning upphettades i en ström af 

 torr saltsyregas, fordrades en temligt hög tem- 

 peratur, innan gasen inverkade på oxiderna, hvar- 

 vid liqvid saltsyra, med föga spår af zink, bil- 

 dades. Is är hettan höjdes till lindrig glödgiiing, 

 begynte färglös chlorzink gå öfver och stelna i 

 de kallare delarne af apparaten, men innan all 

 chlorzink hade ur kulan hunnit utjagas, hade 

 redan det sist sublimerade af chlorzinken begynt 

 draga i grönt. 



Chlornickeln var helt och hållet förvandlad 

 i en massa af glänsande, blekgula fjäll, som fyll- 

 de den bakre kulan. Apparaten afskars emellan 

 båda. Chlorzinken löstes i vatten och utfälldes 

 under vanliga försiotiohetsmått med koLsyradt 

 natron och gaf, med en ganska obetydlig afvik- 

 ning, zinkoxidhalten igen. 



Chlornickeln, som, i detta tillstånd, är olös- 

 lig både i vatten och i utspädd saltsyra, utskölj- 

 des, blandades med en lösning af kolsyradt na- 

 tron, afdunstades i vattenbad till torrhet och 

 torra saltet glödgades, hvarefter nickeloxidesi äf- 



