tiJlblåst, krökt glasrör, erhölls, lem te syrgas och 

 qvicksilfver, en portion qvicksiilVerchlorur, hvaraf 

 visade sig att fällningen har sin grund i bild- 

 ningen af olösliga basiska chlorurer. Då mangan 

 icke bildar en sådan, stadnar den qvar i lösnin- 

 gen med qvicksilfverchloriden. 



Då dessa basiska chlorurer icke äro absolut 

 olösliga i vatten, sä är äfven denna fällnings- 

 metod, till deras afskiljande från mangan, icke 

 heller skarp, tj under fällningens tvättning upp- 

 löses beständigt en ringa portion af det fällda 

 basiska saltet. Huruvida denna olägenhet kan fö- 

 rekoinraas, genom användande af alkohol till 

 tvättningen, har jag icke försökt. 



Sedan det nu syntes icke vara möjligt, att 

 finna en god qvantitativ åtskiljnings-metod på våta 

 vägen, beslöt jag att försöka huru långt man 

 kunde komma genom zinkens förflygtigande i 

 metallforni från den icke flygtiga nickeln. Den 

 förut omtalade blandningen eller föreningen af 

 de båda oxiderna blandades, i en förut glödgad 

 och vägd porslinsdeg el, med 4 till 5 gånger dess 

 vigt pulver af socker, renadt genoui omkristalli- 

 sering- ur alkoliol, och upphettades till sockrets 

 småningom skeende förvandling till kol, h varefter 

 degeln med pålagdt lock, inställdes i en litet 

 större hessisk degel, i ett bad af ren, kaustik 

 talkjord. Den yttre degeln försågs äfven med sitt 

 lock, och utsattes sedan i dragugn för den star- 

 kaste hetta denne kunde frambringa under en 

 full timma. Efter afsvalning återstod en porös, 

 svart, nära nog grafitlik massa af kolnickel, hvars 

 kol i samma degel förbrändes, på det säte att 

 degeln ställdes i en platinadegel, som upphetta- 

 des öfver spritlampa, med iakttagande af de för 

 dylika förbränningar vanliga försigtighets-mått. 



K. V. Acad. Handl. i84o. ^ 



