86 



som brukade redskaper af koppar, förmodligen 

 varit ravcket låiis^varirare än den, som sedan för- 



t^ Do ' 



lupit intill närvarande tid, så följer deraf, att, 

 bland de nu anträffade stenredskaper, åtskilliga 

 kunna vara af en utomordentligt hög ålder, helst 

 i alla tider desse redskaper kunnat af ägarne så 

 förloras, att de först i en sen eftertid händelsevis 

 återfinnas. 



Professor Nn.ssoN har anmärkt förhållanden, 

 som, i hans tanke, antyda att dylika redskaper 

 blifvit af urskandinaverna åter upphittade, samt 

 att de då stundom varit i ytan förändrade, un- 

 gefär på lika sätt som ytan af flintbollarne i 

 kritan, och sedan blifvit omslagne till nya be- 

 hof, men h var vid märken, efter förut slagne raen 

 vittrade ytor qvarstadnat, vittnande då om en 

 så mycket högre ålder, som flintknifvar i all- 

 mänhet, på de omkring 2000 år, som utgör den 

 minsta tid de \arit nedbäddade i jorden, icke 

 visa rinraste tecken till en förändriuij af denna 



o _ ^ o 



art. Såsom historiskt-antiqvarisk skulle denna för- 

 slagsmening hafva för sig en stor sannolikhet, 

 om den icke från en kemisk och mineralogisk 

 synpunkt möttes af svårigheter. Flintans natur 

 är nemhgen af den beskaffenhet, att den, under 

 vanliga, i jordens sköte inträffande förhållanden, 

 bör vara alldeles oföränderlig. 



Professor Nilsson har emedlertid lyckats, att 

 finna ett i ytan alldeles förvittradt blad af en 

 fUntknif, som han vänskapsfullt öfverlemnat till 

 min undersökning, i afsigt att få den anförda 

 förslagsmeningens större eller mindre sannolikhet 

 utredd. 



Detta knifsblad var vid skaftet afbrutet, äf- 

 ven spetsen synes hafva varit afbruten, men i 

 öfrigt var bladets hela form fullkomligt väl be- 



