87 



hällen, ehuru hela dess yta var förvittrad till en 

 hvit, jonllik, vid bladet starkt fastsittande skorpa. 

 Vid ett försök att afslå en bit, för att fii friskt 

 brott derpå, sprang bladet på 3 ställen tvärt af, 

 och visade en flinta af ljusgrå färg, icke gcjiom- 

 skinande, såsom flinta vanligen är. Kanterna, 

 der den var vittrad, hade alldeles förlorat för- 

 mågan att elda mot stål. Tvärbrottet visade, in- 

 nanför den jordformiga onigifningen, ett h\ itt 

 band rund t ikring omkretsen, noga följande den- 

 nes ojeranheter, och på den ena sidan af 0.4 

 decimallinies bredd, samt på den andra, som 

 förmodligen legat nedåt, omkring 0.3 d. 1. bredt. 

 Detta band, som utmärker en från ytan inåt fort- 

 gående förändring i flintans massa, var b vitast 

 och lösast näst under jordskorpan, med h vilken 

 det sammanhängde, utan bestämd afskäringslinie, 

 och blef inåt mindre hvitt och hårdare. Det har 

 fina parallela ränder, som troget följa ojemnhe- 

 terna i bladets konturer. Tvärbrottet visar der- 

 jemte midtuti en kärna af ljusare färg, som här- 

 mar, men icke noga följer den yttre omkretsen, 

 och som icke är lika så ljus som bandet i kan- 

 ten. Dessutom träffas, här och der på tsärbrot- 

 tet, ljusare runda fläckar, med en mörk prick 

 inuti medelpunkten. Desse fläckar ömsom ingripa 

 i bandet eller kärnan, och äro ömsom fristående. 

 Det jordfonniga ofverdraget afskafdes med 

 en hård knif. Det erhållna pulvret ntg jorde i 

 vigt 0.?58 af en gramm. Genom torkning vid 

 +100° reducerades det till 0.955 och genom glödg- 

 ning, hvarvid det gaf en tydlig lukt af torfrök, 

 till 0.25'25 gr. Dcsse upplöstes i fluorvätesja-a 

 med lätthet och lemnade, efter syrans afrökning 

 och lindrig glödgning en återstod, som vägde 

 0.005 gr. Fluorkiselsyran utdrefs med svafvel- 



