89 



liamn i Skåne. Dess färg var, i friskt brott, 

 mörk lik den af röktopas, i skifva af ^ linies 

 tjocklek var den genomskinande, med en drag- 

 ning i gråbrmit. Den var, likasom flintknifven, 

 utoRikring oragifven af en hvit jordforinig, starkt 

 vidhäftande skorpa, som bestod af kolsyrad kalk 

 (krita) och kiselmjöl. Öfverdraget hade 0.1 af en 

 decim. linies tjocklek. Innanför detta öfverdrag 

 syntes intet sådant ljusare band, utmärkande en 

 fortsatt förändring af flintan utifrån inåt, såsom 

 på den vittrade flintknifven, utan afskiljningen 

 var skarp och flintan der af fullkomligt lika be- 

 skaffenhet, som midt uti. Här och der hade lik- 

 väl tvärbrottet äfven af denna flinta, ehuru myc- 

 ket sparsamt, hvita runda fläckar, likasom flint- 

 knifven. 



Denna Jlliita gaf i glödgning icke lukt af 

 torfrök, men den blef ej rätt hvit, utan drog i 

 grått. 2.5Ö5 deraf löstes i fluorvätesyra. Under 

 syrans afdunstning betäckte sig degeln kring vät- 

 skans kant af ett svart, fernisslikt öfverdrag. Mot 

 slutet af afdunstningen tillsattes ett par droppar 

 distillerad svafvelsyra, hvars öfverskott slutligen 

 afröktes öfver spirituslampa , utan att glödga åter- 

 stoden. Sedan massan blifvit upplöst i saltsyra, 

 återstod på degelns insida den svarta fernisslika 

 massan, som vid degelns upphettande till glödg- 

 ning förglimmacle och lemnade metallens yta blank. 

 Det var således kol, härrörande från något orga- 

 niskt, troligen huminartadt ämne, livaraf flintan 

 hade sin mörkare färg. 



Lösningen i saltsyra gaf en ljusgul fällning 

 med kaustik ammoniak, som glödgad vägde 0.002 

 gr. och utgjordes ungefär till hälften af jernoxid 

 och till hälften af i kalihydrat löslig lerjord. 



