90 



Med oxalsyra afskildes kalkjord, som gaf 

 0.008 gr. svafvelsyrad kalk, och den återstående 

 lösningen afdunstades och saltet glödgades, h var- 

 efter erhölls 0.0055 gr. svafvelsyradt kali, igen- 

 känligt på sin reaction med chlorplatina-natrium. 



Denna flinta hade således på 1000 d. inne- 

 hållit 1.17 d. kali och 1.13 d. kalkjord. 



Vid jemförelsen af dessa resultat visar sig, 

 att flintan ur knifven innehållit samma qvantitet 

 kali, som flintboliens flinta, men att den förra 

 innehållit 5 gånger mera kalkjord. Om denna 

 skillnad varit ursprunglig, eller om den varit en 

 följd deraf, att knifvens flinta under seklers lopp 

 småningom ur en omgifvande vätska upptagit 

 kalk jorden, kan ej med försök afgöras. Båda äro 

 möjliga, ehuru knifbladets kärna tyckes utvisa 

 att denna flinta varit underkastad inflytelser, som 

 inträngt ända igenom dess massa. Uppenbart är, 

 att ytans vittring bestått i ett utbyte af kalk 

 mot kali. 



Den frågan, om en sådan vittring är en nöd- 

 vändig följd af tidens länge fortsatta inverkan, 

 eller en sällsam tillfällighet, beroende af mindre 

 vanliga omständigheter, kan likväl af dessa för- 

 sök besvaras. En flintboll är^nemligen den hög- 

 sta antiqvariska form flintan kan hafva. Huru 

 dennes jordformiga skorpa uppkommit kunna vi 

 ej veta; man har någon anledning att gissa till 

 dess uppkomst samtidigt med flintan. Härmed 

 må emedlertid förhållandet vara hvilket som helst, 

 så följer dock af den omständighet, att flintan, 

 under denna skorpa, icke visar ringaste tecken 

 till fortsatt förändring af dess massa, att denna, 

 i jorden utsatt för vanliga förhållanden, icke är 

 underkastad något slags vittring eller undergår 

 någon förändring. Alldeles detsamma bevisar den 



