107 



För att närmare utreda förhållandet härutin- 

 nan,liarjag, på Hr L. F. Svanbergs anmodan och 

 på hans Laboratorium, företagit en undersökning 

 af trenne dithörande mineralier, nemligen dichro- 

 iterna ifrån Orrijerfvi i Finland, ifrån Finspång 

 i Östergöthland saint ifrån Brunhult i Tunabergs 

 socken i Södermanland. Analysen verkställdes på 

 sådant sätt, att det vid 80° öfver svafvelsyra 

 torkade och finslammade mineralpulvret glödga- 

 des i 15 minuter vid full hvitglödgningshetta, 

 hvarvid vigtsförlusten angaf vattenhalten. Det 

 glödgade pulvret brändes med en blandning af 

 en atom KC och en atom Na G; den brända 

 massan löstes i svag saltsyra, kiselsyran utgelati- 

 nerades medelst afdunstning och pröfvades genom 

 upplösning i kolsyradt na tron på dess renhet, 

 hvarvid, om något blef olöst, det antogs såsom 

 varande osönderdeladt mineral, emedan, dä dess 

 vigtsqvantitet alltid var ringa, bestämmandet af 

 dess beståndsdelar alltid inneburit en större osä- 

 kerhet, än livad som genom detta airtagande kun- 

 de vara händelsen. Lösningen efter kiselsyrans 

 affiltrerande fälldes med kolsyrad ammoniak i 

 köld, fällningen upplöstes efter tvättning ånyo i 

 saltsyra och fälldes med samma fällningsmedel. 

 Fällningen vägdes tillsammans med den fällning, 

 hvilken uppkom med kaustik ammoniak, sedan 

 den kolsyrade ammoniaken i lindrig värme blif- 

 vit fördrifven, och hvilken sednare fällning väl 

 jfdltid var ganska ringa, men dock alltid någon, 

 till följe af lerjordens och jernoxidens alltid märk- 

 bara lösning i kolsyrad ammoniak. Den vägda 

 fällningen upplöstes i saltsyra , hvarvid den olösta 

 kiselsyran bestämdes till vigten, och till saltsy- 

 relösningen, sattes kaustikt kali i stort öfverskott, 

 samt kokades dermed i flera timmar till lerjor- 



