ns 



liiidrisk, ocli tcmligen fritt rörer sig iiioni ba- 

 salringen. Andra och sista leden (c) deremot, 

 är starkt iidDÖjd, föga rörlig emot den första, 

 från h vilken den också knappast är afskiid, och 

 är en för sig ganska böjlig slida. Från dess spets 

 ser man nendigen en ränna [d) sänka sig in 

 längs fotens medellinie, och den kan utsträckas 

 nästan rakt, särat åter hopböjas, h varvid talrika 

 \eck bildas på dess insida. Detta yttre af h varje 

 fot iimehåller äfven åtskilliga inre deler, nemli- 

 gen fyra hornartade hakar. Af dessa äro treinie 

 (e, f, g) lika till formen, men af olika storlek. 

 De äro enkla svagt /-formigt böjda krokar. Di-ii 

 minsta är helt kort, och sågs aldrig utöfver basal- 

 ringens kant; den andra, nära tre gånger så lång, 

 räcker vanligen till midten af första leden; den 

 tredje, i längd lika med hela foten, sträcker sig 

 till dennes spets, och utskjuter, så vidt jag sett, 

 ensam utom slidan. Den tjenar djuret egentligen 

 som anhäftningsmedel. När den utsk jutes, rätar 

 sig sista leden, och kroken (e) framstickes och 

 indrages med mycken snabbhet. Den fjerde af 

 dessa inre delar (A) är starkare och längre, ehuru 

 dess im'e ända, liksom de andras, småningom 

 blir så tuvni, att åen svårligen kan urskiljas. Den 

 är blott svagt bågböjd, och i ändan försedd med 

 ett i spetsig vinkel nedböjdt, handlikt hufviid, 

 fördeladt i fyra fingerlika utskott, af livilka de 

 två medlersta äro vida längst. Då de tre andra 

 hakarne äro vid sin inre stympade ända försedda 

 med talrika uppåt stigande muskler, som lyfta 

 eller sänka dem, har denna dessutom, vid ' sitt 

 hufvud {fg' 1'/), ett stort antal sådana , som från 

 de fingerlika utskotten stråligt fördela sig nedåt 

 och inåt kroppen. Id&n synes derföre tjena egent- 



