170 



der. Hänoer starkt vid tungan och luktar ler- 

 likt. Skares lätt af kiiifveii och far vid gnidninji; 

 matt glans. Eg. v. tagen pä ett någorlunda rent 

 stycke, som i 48 timmar varit nedsänkt i vatten, 

 befanns 2.42. Brottet skalis;!. 



För blåsröret osmakligt; ?jränner sig i luften 

 hvitt med dragning åt rödt. Upphettadt i kolf, 

 blir det mörkt till färgen och afger vatten. Med 

 koboltsolution fås en smutsigt rödblå reaktion. 

 Sönderdelas af chlorvätesyra med lemning af 

 slemmig kiselsyra. 



Analysen anställdes på vanligt sätt; så att, 

 sedan kiselsyran blifvit afskiljd, den genomgång- 

 na lösningen fälldes med ammoniak, och den 

 dervid erhållna fällningen löstes i chlorvätesyra 

 och utfälldes åter med kolsyrad ammoniak. Den 

 sålunda erhållna fällningen delades, under iakt- 

 tagande af vanliga försigtighetsmått, uti lerjord 

 och jernoxid, ur hvilka små portioner kiselsyra 

 sedan afskiljdes. Den efter jernoxidens utfällning 

 återstående vätskan blandades med de andra båda 

 lösningarne, hvilka tillsammans afdunstades till 

 den kolsyrade ammoniakens utdrifvande, hvarvid 

 det som föll lades till lerjorden och jernoxiden; 

 den klara lösningen pröfvades nu på kalk och 

 mangan, h varefter tal k jorden utfälldes ur den 

 starkt ammoniakaliska vätskan genom fosforsyradt 

 natron. Ur talksaltets tvättvatten utfälldes åter 

 det deri upplösta och dess vigt lades till det 

 öfriga. Vattenhalten är bestämd genom det vid 

 vanlig temperatur (+16--18'^C) öfver svafvelsyra 

 torkade mineralets glödgning. 



Af de båda liär nedanföre anförda analyserna 

 är den första anställd medelst mineralets sönder- 

 delning genom chlorvätesj^ra, den sednare genom 

 bränning med kolsyrad t natron. 



