185 



syrans utjagande, hvarefter, sedan vätskan ånyo 

 blifvit gjord amnionikalisk, oxalsyrad ammoniak 

 tillsattes och' lösninoen hölls under en länore tid 



o o 



i digestions värme, för att fullt utfälla den oxal- 

 syrade kalken. Den från kalkfäilningen filtrerade 

 solutionen evaporerades till torrhet, salmiaken af- 

 röktes, återstoden löstes i saltsyra och intorkades, 

 en liten portion kiseljord afskildes, solutionen 

 neutraliserades med ammoniak och mangan ut- 

 fälldes med hydrothyon-aminoniak. Svafvelman- 

 gan löstes i saltsyra och utfälldes i kokning med 

 kolsyradt natron. Elt spår af kobolt upptäcktes 

 för blåsröret i manganfällningen. Den från man- 

 ganfällningen filtrerade solutionen gjordes sur med 

 saltsyra , svaflet frånskildes och lösningen fälldes 

 med kolsyradt natron, hvaraf så länge tillsattes, 

 tills den intorkade massan befanns vara alkalisk, 

 hvarpå den genomglödgades, löstes i kok hett vat- 

 ten, liltrerades och tvättades, tills blott en obe- 

 tj^dJig fläck visade sig på glas. Den genoragång- 

 ne lösningen, blandad med fosforsyradt natron 

 och litet ammoniak, gaf en liten fällning, som 

 togs på filtrum för sig, brändes och vägdes och 

 halten af talkjord beräknades derefter. 



Vattenhalten bestämdes på det sätt, att mi- 

 neralet, först en längre tid uttorkadt öfver svaf- 

 velsyra under klocka, och sedan efter skedd upp- 

 vägning lindrigt upphettadt flera gånger tills vig- 

 ten höll sig lika, glödgades i betäckt degel, då 

 vigtsförlasten utvisade vattenqvantiteten. 



Både den kristalliserade och den derba va- 

 rieteten af Praseloit hafva varit föremål för min 

 undersökning, och analyserne gåfvo: 



