188 



IL Esniarkii. 



Ej långt från Praseoliteiis iLiiidort, d. v. s. 

 60 a 80 alnar deritVån uti en på andra sidan 

 om landsvägen gentemot liggande bergklint, fö- 

 rekommer äfven ett annat kristaliiseradt mineral, 

 som, både till sitt utseende och sin inre sam- 

 mansättning, dermed är väsendtligt olika, och för 

 h vilket Herr Baron Berzelius föreslagit namnet 

 Esmarkit, till hågkomst af den om Brewigstrak- 

 tens mineral-geografi förtjente Pastor Esmark. 



Esmarkitens kristallform tyckes äfven vara 

 prisma tisk *). Samma former, som hos praseoli- 

 ten, uppträda äfven här. Kristallernas storlek 

 varierar frän några linier ända till nära 2 tum 

 i diameter: längden går till 1^ tum eller der- 

 öfver. Kristallytorna äro merendels ojemna och 

 skrofliga, utan glans, och ofta öfverklädda med 

 ett tunt lag af glimmerfjäll, som stundom är 

 Yittradt gult eller brunt. Kanter och hörn äro, 

 likasom hos praseoliten, sällan fullt skarpa. Den 

 förekommer blott kristalliserad: kristallerna sitta 

 invuxna i cparz, åtföljd af chlorit, och hafva säl- 

 lan träffats utbildade i ändarne, utan merendels 

 varit tvärt afskurne. Esmakiten liar en tj^dlig 

 genomgäng, vinkelrät mot hufvudaxeln, och på 

 denna genomgångsytan har den en svag perle- 

 morglans; på brottytorna mellan fett- och glas- 

 glans. Tvärbrottet är jemnt eller bladigt, längd- 

 brottet ojemnt, dels mycket finkornigt, dels split- 

 trigt. Hårdheten på genomgångsytan mellan kalk- 

 spatens och fluss-spatens; på brotty törne tyckes 



*) Herr Professor Heinrich Rose , som nyligen besökt 

 hufvudstaden, har godhetsfullt medtagit till sin Bror 

 kristaller af både praseolit och Esmarkit, för att 

 af honom till kristallforruen bestämmas. 



