236 



utslräckiiingen af tle fyra mindre tårna , sti skulle 

 härtill visserligen icke liga mentum fundiforme 

 vara af nöden att härvid biträda som retinacu- 

 lum, helst tårna sjelfva gifva vika vid deras tryck- 

 ning emot den yta på h vilken man går. Betän- 

 ker man deremot, att fötterne måste bära hela 

 kroppen och ofta derjemte andra betydliga tyng- 

 der, samt att härvid de särskilta stycken, hvaraf 

 foten består, på det starkaste måste sammanhållas, 

 så synes det vara utan allt tvifvel att i nämde 

 fall den starkaste ansträngning i de till foten hö- 

 rande muskler erfordras, och att det ifrågavaran- 

 de bandet härvid som ett nödvändigt redskap 

 måste fungera. Sammanhållandet af de ifråga- 

 varande delarne efter fotens längd-riktning (nem- 

 ligen fixerandet af tarsus emot anticrus, af tarsi 

 ben vid h varandra, af meta tarsus vid tarsus, af 

 första phalangen för hvarje tå vid det motsva- 

 rande metatarsalbenet, af phalangerne efter hvar- 

 andra i hvarje tå) är ett nödvändigt vilkor för 

 fotens förmåga, att i upplyftad ställning kunna 

 bilda en tillräckligt stark häfstång för lyftningen 

 af kroppen. Härtill fordras åter, att musklerne 

 få verka på alla sidor af foten och dess ben, att 

 den gemensamma dragningen infaller i längd- 

 axeln af de uppräknade benstyckena. Utan en 

 så afpassad, afvägande verksamhet vore delens 

 mekanik och statik förfelad. Detta gäller ej blott 

 för foten, utan jemväl för de fleste andre led- 

 grupperne i kroppen. Det är äfven härigenom lätt 

 förklaradt, h vårföre annars så obetydliga muskler, 

 som M. M. extensor digitorum communis longus 

 och peronaeus tertius, kunna med deras vinkelfor- 

 miga läge mot sinus tarsi behöfva ett särskilt 

 så beskaffadt retinaculum som det ifrågavaran- 



