243 



destomiiidre tillsände han en vän ännu, den 18 

 Mars innevarande år, en för Vetenskaps- Acade- 

 niien ämnad afliandling att genomläsas. Han bi- 

 behöll i det yttersta fullkomlig redighet och var 

 deruti olik de fleste ålderstigne, att han, med sä- 

 ker uppfattning och klar blick, lefde i det när- 

 varande och icke blott i fordna minnen. Det var 

 en upplyftande syn att skåda den vördnadsvärde 

 gubben med ännu så märkvärdig styrka." 



"Det är såsom vetenskapsman Gyllenhal skall 

 gå till efterverlden ; men ingen, som haft tillfälle 

 att känna honom personligen, skall någonsin för- 

 gäta hans bild. Han iifvades af en varm och 

 oskrymtad gudsfruktan, hvilkeji utgjorde central- 

 punkten för all hans vetenskapliga och medbor- 

 gerliga verksamhet och gaf den sin högre bety- 

 delse. Menniskovän var han till den grad, att 

 han knappt satte någon gräns för en hjelpsamhet, 

 som, ofta missbrukad och af någi*a klandrad, lik- 

 väl lika ofta förnyades. Med välviljan, hvars 

 gloria strålade kring den åldriges panna, förena- 

 de han denna gammaldags enkelhet, denna gub- 

 bens ungdomlighet och detta rena frisinne, i hvars 

 granskap man känner sig så uppfriskad och an- 

 das så lätt. Derföre besökte väl ingen Höberg, 

 utan att redan vid sjelFva annalkandet känna sig 

 glad och förflyttad ur det hvardagligas område. 

 Sjelfva omgifningarne voro ett verk, icke blott af 

 ägarens anordning, utan till betydlig del af hans 

 egna händer. Mannen med det europeiska ryktet 

 kunde ofta lätt blifva förvexlad med någon af 

 siuLi torpare. Han täfl^ide icke blott med sina 

 tjenare i kroppsarbeten; han öfverträffade dem. 

 Ofta då de tidigt på morgonen kommo till sten- 

 läggning, funno de sitt arbete sedan gårdagen 

 framskridet. Det var husbondens verk, som sjelf 



