250 



Befälhafvaren, efter att endast liafva signalerat de 

 ryska skeppen och vid möte af ett par mindre 

 fartyg, genast beslöt att vända om till Carlskrona, 

 sökte AF Klint allvarsamt förmå honom till änd- 

 ring i heslutet, helst den Svenska styrkan inga- 

 lunda var den ryska underlägsen. Men denne, 

 som syntes nöjd med att kunna säga: veni, vidi, 

 styrde hem igen. Efter återkomsten hedrades af 

 Klint, för sina rådslag, af Stor-Amiralen med 

 medaljen öfver slaget vid Högland, som eljest 

 icke utdelades åt andra än skepps-befälhafvare. 



Då, om våren 1790, 8 linieskpp och 4- fre- 

 gatter utrustades, under befäl af den ålderstigne 

 Amiral Modée, blef han af denne vald till Adju- 

 tant och med det förtroende-uppdrag, att, på 

 Amiralens ansvar, besörja dessa fartygs utrust- 

 ning, som ock till dennes fullkomliga belåtenhet 

 blef verkstäldt, och under allt detta hade han 

 utarbetat sjökort öfver finska viken samt öfver 

 Revals redd, hvilka, såsom hemliga, meddelades 

 till ledning åt Befälhafvarne på fartygen. 



Då vid sjöslaget utanför Revals redd, hvar- 

 vid den Svenska flottan misslyckades i att angri- 

 pa och förstöra en under utrustning varande del 

 af den ryska flottan, chefskeppet, på h vilket af 

 Klint befann sig såsom äldste Ollicerare vid flag- 

 gan, blef skjutet redlöst och befälhafvaren svårt 

 blesserad, under det att skeppet drefs mot ryska 

 linien, hvars kanoner gjorde förödelsen dera ännu 

 större, lyckades det af Klints rådighet och till- 

 tagsenhet att rädda fartyget under den Öfver- 

 hängande faran, att sönderskjutas till vrak eller 

 sänkas. 



Anfallet hade skett under en hård och ogyn- 

 sam vind. Då den lidna skadan hunnit repare- 

 ras och ny förstärkning kort efter ankom, upp- 



