62 



les T. 1 p. 35 &c. lem nar han en intressant 

 beskrifning öfver bildningen af denna substans, 

 utan att likväl närmare utreda frågan om dess 

 finare sammansättning; bäst tyckes den dock 

 hafva varit känd af Fredrik Cuvier (Dents des 

 Mammiferes Par. 1825 p. XXIX &c). 



Tandbenet. 



Som bekant är, består tandbenet förnämli- 

 gast af en fint organiserad brosk-stomme , i h vil- 

 ken benjorden på ett för oss okändt sätt är af- 

 satt, för att gifva samma stomme den stadga och 

 hårdhet, som naturen åsyftat. Det är äfven väl 

 bekant, att man med lätthet erhåller tandbrosket 

 skildt från benjorden, om man lägger eller upp- 

 hänger tänder i en mycket utspädd saltsyra, som 

 ställes på en sådan plats, att temperaturen be- 

 hålles låg. Det benbrosk, som sålunda erhålles, 

 är fast och har tandens form. Det är hälft ge- 

 nomskinligt och, betraktadt under vatten eller 

 alkohol, iriserande. 



Om man sålunda tillreder en broskstomme 

 af en framtand, hvars rot utgöres som bekant är 

 af en enkel tubus, och skär skifvor af densam- 

 ma helt nära intill och parallela med tandens 

 axel, så ser man äfven med en ringa förstoring 

 en otalig mängd parallela strimmor, som utgå 

 från tandens inre hålighet till dess periferi. 

 Dessa strimmor äro i tandkronan mer parallela 

 med tandens axel och på sidorna af roten mera 

 utåt liggande; det är tydligt att dessa strimmor 

 förorsaka iriseringen. Skares tandbrosket tvärt 

 öfver dessa strimmor, så ser man i detsamma en 

 mängd tätt sittande ringar, såsom om det hela 

 vore sammansatt af runda trådar. Det är ock 

 efter riktningen af dessa trådar, som tandbrosket 



