63 



lätt låter dela sig, h varpå äfven Rudolphi redan 

 fästat uppmärksamhet. Adjunkten "Wilander, som 

 nyligen sysselsatte sig med en kemisk under- 

 sökning af tandbrosket, visade mig, att detsamma 

 upplöstes i skilda trådar då det, inlagd t i den 

 utspädda saltsyran, i 24 timmar stått på kakel- 

 ugnen, h vilka fina trådar under mikroskopet vi- 

 sade sig runda och af ungefärligen samma tjock- 

 lek, som interstitierne emellan de omtalte strim- 

 morna. 



Om man af de enklare tänderne tillreder 

 tunna, väl polerade skifvor, skurna långs efter 

 midten af tandens krona och rot , så ser man att 

 så länge de äro våta, är tandbenet på som- 

 liga 'ställen gulaktigt genomskinligt och på an- 

 dra ställen hvitt, glänsande som atlas och färg- 

 skiftande som perlemor. Redan för blotta ögat 

 ser man nu i skifvan', om den t. ex. upplägges 

 på glas, genomdränkes med en klar terpentin- 

 fernissa och hålles mot dagen , att den sidensars- 

 eller perlemors-lika skimringen härrör af ytterst 

 fina, regelmässiga strimmor, h vilka gå i samma 

 riktning, som de vid tandbrosket nyss omnäm- 

 de. "Vill man se dessa strimmor rätt tydligt, så 

 bör man vända objektet i flera riktningar, för 

 att erhålla den ställning, som lemnar den bästa 

 bilden genom en för ändamålet passande ljus- 

 brytning och skugga. På vissa ställen ser man 

 då dessa strimmor mera, på andra mindre tyd- 

 ligt , allt efter som de fina skuggorna falla ; man 

 märker också vissa parallel-bö jningar , så väl på 

 de starkare utmärkte, som på de mattare strim- 

 morne. I den gulaktiga, redan från början me- 

 ra genomskinliga, delen af tandbenet visa sig 

 dessa strimmor här och der liksom afbrutna, vi- 

 da mattare än i den öfriga delen. Betraktar man 



