66 



bestämbar grad af den olika genomdränkningen, 

 som medför olika ledning af Ijusstråiarne emel- 

 lan substansernes molekuler. 



Hos Menniskan synas de närmast b varandra 

 liggande rören i tandbenet sinsemellan paraiiela, 

 men om man jemför flere på större afstånd från 

 b varandra belägna rör, så är detta ej bändelsen. 

 Endast på få ställen af en utbildad tand gå 

 stammarne af tandbensrören rakt ifrån ca vitas 

 pulpas till tandens yttre yta. Dessa ställen äro 

 de, som motsvara spetsen eller spetsarne i kro- 

 nan, samt början af rotens nedersta tredjedel; 

 flere undantag härifrån träffas, då rören äfven 

 på dessa ställen gå krokigt. På de öfriga stäl- 

 lena tyckas alla stamrören, ehuru mer och min- 

 dre, tendera till formen af ett grekiskt zeta. 

 De innersta rören i kronan äro mest stående, 

 de vid sidorne mera stupande och längre mot 

 roten nästan tväriiggande ; i somliga rötter blif- 

 va de längst ner belägna åter stupande. 



Utom dessa större böjningar ser man vid en 

 starkare förstoring, att rören äfven göra andra 

 korta, tätt på h varandra följande böjningar (Tab. 

 IV, fig. 2) i form af en vågformigt böjd linie. Jag 

 har räknat ända till 200 af dessa böjningar på 

 ett rör af circa 1 Par. lin. längd. Dessa böjnin- 

 gar äro lik vist ganska olika i olika tänder; i 

 somliga, särdeles i dentes lactei, äro de glesa och 

 långdragna; likaså äro de svagare mot yttre än- 

 darne af rören än mot de inre. I äldre tänder 

 hafva de en eller flere synnerligen utmärkta böj- 

 ningar, hvilka, särdeles nära kronan, än närma 

 sig räta, än trubbiga vinklar. Utom dess före- 

 komma i samma tand och på samma rör äfven 

 andra, än svagare än starkare böjningar, hvilka 

 på olika rör motsvara h varandra, och det är des- 



