Hos Lodjuret (d. canin. & mol.) syntes, 

 straxt efter det prasparaterne voro färdiga, alla 

 rören mycket greniga ; de voro dels delade i stam- 

 mariie, dels afgåfvo de gröfre, åter sig grenande 

 större grenar, och dels afgingo från dessa, så väl 

 som stammarne, en mängd ytterst fina grenar lik- 

 som ett fint ludd. En del orenar afeinsro bå°- 



q o o O 



formigt, och nästan vertikalt mot stammarne. I 

 hussrtanden bildade en del rör vackra kröknin- 

 gar, som inom h varandra gaf ett utseende af 

 hvirflar. När preparatet legat i terpentin några da- 

 gar, så blef det nästan alldeles klart. Rören syn- 

 tes då endast här och der tydligt; med undan- 

 tag af roten blefvo de fina grenarne alldeles osyn- 

 liga, och stamrören syntes nästan alldeles jemna 

 och cylindriska. Rören i rötterne af kindtän- 

 derne voro till en stor del oregelbundet slin°;- 

 rande, mera långgrenade och nästan finare än 

 närmare kronan. 



Hos Hunden fanns nästan alldeles samma 

 förhållande som hos Loen. I Rötterne af fram- 

 tänderne voro grenarne särdeles vinkiigt böjda; 

 liksom krusiqa och lånoklnfvet e:reni°;a. 



Hos vår vanliga Igelkott (d. mol.) är stam- 

 rören af samma tjocklek, som hos de föregående, 

 ehuru de äro i anseende till tändernes litenhet 

 oanska korta och färre till antalet. Ino-enstädes 



o o 



ser man greiiigheten mera vacker och tydlig än 

 här. I kronan äro stamrören rakare, i roten vå- 

 gigt krusiga,; hufvudstamrnarne ganska korta, snart 

 sig upplösande i långa, mot tandens yta sig sträc- 

 kande, grenar , som åter afgåfvo talrika uppåt och 

 nedåt gående, grannrören korsande, bågformiga 



>renar. 



Hos Näbhmusen (Sorex fodiens)^ der tän- 

 derna äro ännu mindre, och bensubstansen i 



