73 



framtänderna nära roten, ifrån ca vitas pulpas till 

 ytan endast J- P. 1. tjock, äro rören äf- 

 ven i samma förhållande ganska korta. De- 

 ras lumina i början äro dock lika stora som 

 hos menniskan, och deras yttre ändar förlora sig 

 i lika fina spetsar eller grenar. De visa sig der- 

 före här icke mera som cylindriska rör, utan 

 som små skarpt tillspetsade koner, ifrån h vilka 

 några i proportion temmeligen tjocka, men dock 

 tätt afgående grenar utskjuta; dessa förgrena sig 

 åter o. s. v. Äfven i spetsarne af de hos dessa 

 djur så eget bildade framtänderna synas både de 

 långsträckta gröfre och de små korta, tvärgående 

 grenarne. 



Hos Bäfvern liksom hos Haren är stamro- 

 rens tjocklek lika med de föregåendes, samt af 

 den mest utmärkta och rika grenighet utefter 

 hela tanden. Både i fram- och kindtänderne 

 hafva de flesta rören s-formig böjning. I fram- 

 tänderne gå de flesta grenarne från den sidan af 

 stamrören, som är vänd åt kronan. I kindtänder- 

 ne synas deremot de flesta och rikaste grenqva- 

 starne afcå från rotsidan af rören. Stamrören 



o 



ligga ganska tätt, särdeles i kronan, så att mel- 

 lanrummen knappast hafva mer än ett rörs bredd; 

 mot roten ligga de glesare. Endast vid rötterne 

 gå stam rören transverselt; närmare kronan och i 

 kronan, eller rättare tuggytan, vända de starkt 

 mot denna. Af de greniga rören hos Haren är 

 en figur bifogad, som föreställer några rör nära 

 roten af en fram tand, af hvilka ett föreställes 

 något skild t från de öfrige (Tab. V, fig. 2). I de 

 så konstigt hoplagda kindtänderna ligga rören i 

 det egentliga tandbenet lika reguliert och efter 

 samma typer, som i framtänderna, och förete 

 samma qrenis:het. 



