• 8o 



tjockare i deras afgång från stammarne och ej så 

 åtliggande. Unduiationerne voro starkare, ehuru 

 långsträckta, men tillika mera oregelbundne. De 

 fleste stora rören hade en stark sträckning mot 

 kronan, nästan som ett med nedra ändan myc- 

 ket utsträckt omvänd t /. Yttre , eller kron- 

 ändan af stamrören var böjd i en nästan trans- 

 versel riktning från tandens kärnlinea (axis). I 

 denna transversela del syntes somliga rör nä- 

 ra ändan göra en eller två större böjningar. I 

 grannskapet af roten öfvergingo rören till en mera 

 tvär ställning, liksom i de flesta andra tänder. 

 Större delen af dessa tänders ihåligheter voro i 

 grannskapet af tuggytaii alldeles, och ända mot 

 sjelfva roten till större delen, fjdlde med en gul- 

 brunare tandbensubstans, h vilken nära sjelfva 

 tuggytan var mörkbrwn, förmodligen af utifrån 

 inträngt färgämne ur födan. Som rören i denna 

 yngre tandbens-bildning hade nästan rak rikt- 

 ning emot tuggytan, der rörens ändar voro ge- 

 nom tuggningen afnötte och saknade all betäck- 

 ning, så låter det häraf lätt förklara sig, Ii vårföre 

 färgade ämnen under tuggningen just i denna 

 substans lättast intränga. 



Af Elefantens tänder har jag endast under- 

 sökt skifvor af hugga rne. För sjelfva rörbygg- 

 nadens undersökning togos skifvor af nedersta 

 kanten, emedan man i dem kunde öfverse hela 

 förloppet, från deras början i ca vi tas pulpas till 

 deras slut emot cortica] -substansen, på en mindre 

 sträcka. För undersökningen af de koncentriska 

 ringarne hade jag tvärt afskurna skifvor, som vo- 

 ro tagne närmare spetsen af huggarne. Stamrö- 

 ren äro vid deras början i cavitas pulpae och sedan 

 under hela deras lopp vida mindre, än hos men- 

 niskan. Deras afstånd från h varandra har här 



knap- 



