83 



jords-depositioner, som bidraga till att bilda de 

 koncentriska ringarne i Nilhäst-tanden ; deremot 

 bildade de ett tjockt och konstant lager i hela 

 ytan af tanden, emellan de yttersta fina grenar, 

 i hvilka ändarne af stamrören upplösa sig. 



De koncentriska ringarne i Niihäst-beten äro 

 icke så regelmässiga, som i elfenbenet; de äro 

 mera afbrutna, liksom vågiga och uppkomma 

 hufvudsakligt genom ljusbrytning i parallel-böj- 

 ningarne. 



Af Bhinoceros hade jag endast tillfälle att 

 undersöka stycken, longitudinelt utskurne ur 

 kanten af rötterne af en kindtand. Rörbyggna- 

 den i dessa stycken syntes förträffligt. Jag fann 

 dem vara s ~ ? P. 1. tjocka vid den stora ändan. 

 Ehuru något ojemna, här och der visande en 

 ytterst svag böjning, kunde de ej anses va- 

 ra undulerade. De hade, likasom stamrören i 

 alveolar-ändarne af de flesta tänder, en nästan 

 horizontel riktning från ca vitas pulpas till tand- 

 rotens periferi. De syntes särdeles klart dela 

 sig gaffelformigt i deras sträckning mot perife- 

 rien, och afgåfvo dessutom en stor rikedom af 

 grenar, af hvilka många tydligen syntes sluta 

 sig i stora kalkceller. Dessa lågo glest kring- 

 spridda i stamrörens mellanrum, som voro un- 

 gefärligen af 2 rörs bredd närmast ca vi tas pul- 

 pas. Ett tätt och tjockt lager af större och 

 mindre kalkceller hade sitt säte i rotens yttre 

 yta, straxt under cortical-substansen, som be- 

 klädde densamma. Emellan samma tätt intill 

 hvarandra och med hvarandra kommunicerande 

 kaikcelier slingrade sig i yttersta ändarne af rö- 

 ren i en särdeles rikedom, och syntes dels öf- 

 vergå i samma kalkceller, dels syntes de med 

 yttersta ändarne öfvergå i grenar från närliggan- 



