97 



in uti den vid roten fastade benfoten, och öfver- 

 gick i dennas mergkanaler. 



Hos Esooc LuciiiSj liksom hos de fleste an- 

 dra fiskar, förekomma, som bekant är, på en gång 

 en mängd tänder af olika utvecklingsgrader ; från 

 de minsta lössittande spetsar, ända till de, med 

 en fast benfot vid käkbenet orörligt förenade, sto- 

 ra roftänderne. På ingendera kunde jag under 

 mikroskopet upptäcka någon betäckning af emalj ; 

 deremot fanns tandbenet så mjukt, att det kunde 

 skäras med knif, nästan lika lätt som en skrif- 

 penna. Endast i grannskapet af spetsen och på 

 de skarpa kanterne kändes det i ytan något hår- 

 dare. Det ben, h varmed de äldre tänderne vid 

 basen voro fastade vid hufvudets ben, utgör, ehu- 

 ru af annat utseende, dock en fortsättning af sjelf- 

 va den inre delen af tandbenet. Detta saknar det 

 ofriga tandbenets h vithet och glans, emedan det 

 ända ut i ytan är grofrörigt. Sjelfva tandbenet 

 hos Gäddan kan, som det mig synes, rättast de- 

 las i en inre med grofva rör försedd kärna, och 

 en yttre tunnare del, som utgör dennas betäck- 

 ning och är försedd med sina parallela rör. De 

 gröfre stamrören, som intaga den inre, ofullkom- 

 ligare delen af tandbenet, äro i de tjockare än- 

 darne af omkring A P. 1. diameter. De löpa 

 nästan parallelt med tandens axel, och ingå sins 

 emellan talrika större och mindre anastomoser. 

 Närmast basen af de fastsittande tänderne, äro 

 äfven de gröfre tvärliggande anastomoserne hvar- 

 andra så nära, att interstitierne knappast hafva 

 de gröfre rörens diameter. Från de grofva stam- 

 rören utgå särdeles vackra, ganska korta rörstam- 

 mar af g I 5 a I5 g 5 P. 1. tjocklek, mest i tvär 

 riktning. De fleste dela sig strax t efter utgån- 

 gen i ytterst fina qvastar, h vilkas ramifica tioner 



A'. V. Acad. Handl. j836. * 



