99 



skulle vara öf verdragen af en ytterst tunn emalj , 

 men i mikroskopet kunde jag ej upptäcka nå- 

 gon sådan. 



Hos Gadus Molva sitta de fasta tänderne, 

 liksom epiphyser på små processer, som äro bil- 

 dade af en på eget sätt modifierad bensubstans, 

 hvilken liksom utgör en öfvergång från käkbe- 

 nets bensubstans till tandens. Sjelfva tänderna 

 äro korta, koniska och halfklara, hafva endast i 

 yttersta spetsarne, der dessa icke äroafnötte, en 

 beläggning af emalj. Denna lilla emalj-belägg- 

 ning ligger här nästan, som jernskoningen på vis- 

 sa spadar, och löper ut i en tvär ägg framåt och 

 bakåt, samt på somliga i en kort lansett-formig 

 spets, den ger spetsen af tanden sitt hvita ut- 

 seende och finnes, som det synes, från början på 

 alla tänderne. Äfven de fastsittande tänderne 

 hafva en ca vi tas pulpae, som i somliga är större, 

 i andra mindre, och förenar sisr med en möts va - 

 rande urhålkning i den benfot, på hvilken tan- 

 den är fästad. I en del tänder är ca vi tas pulpae 

 ganska liten, nästan reducerad till ett, längs- 

 åt tandens axel gående koniskt rör. I sjelfva 

 tandbensubstansen hos Långan syntes stor fat- 

 tigdom på rör. Utefter väggen af den långs 

 igenom tanden sig sträckande, till en del rör- 

 formiga ca vitas pulpae, öppnade sig stamrören 

 med korta stammar af J-- å ~ P. 1. tjock- 

 lek, h vilka sträckte sig mot spetsen och utåt 

 (rami patentes Botanic :) och grenade sig åt ömse 

 sidor, med stora mellanrum. Grenarne ingingo 

 med andra från närlio^ande rör stora slingfor- 

 miga anastomoser, och de yttre ändarne öfver- 

 gingo äfven i slutna anastomoser, nästan som de 

 finare blodkärlen i Villi, på tarmkanalen. Den- 

 na yttersta ordning af anastomoser bildar här 



