io6 



ma riktningar som rören. Största delen af tand- 

 stommen bestod sålunda af emaljen, och denna 

 hade bibehållit samma kristallinska utseende, samt 

 nära samma hårdhet, som på en torkad, ny tand. 

 Äfven detta talar för emaljens ringa organisation 

 och ringa innehåll af organisk materie. Emed- 

 lertid tyckes den alldeles nybildade emaljen här- 

 ifrån göra ett undantag. Om man nemligen af- 

 lyfter den ännu föga fastsittande och föga sam- 

 manhängande emaljen från en tand, som ännu 

 sitter qvar i sin säck, eller bäst från roten af 

 en ung hästtand, så lossar den lätt och sönder- 

 delas dels i stycken dels i små , ytterst fina pris- 

 mer. Om denna unga emalj-bildning lägges i ut- 

 spädd saltsyra, så qvarlemnar livar je litet pris- 

 ma en liten portion af ett organiskt ämne. Då 

 emedlertid detta ämne sedermera i den fasta 

 emaljen icke återfinnes, så är det sannolikt, att 

 samma organiska ämne endast är ett depositum 

 af den vätska, som från början omger de lösa 

 emalj-trådarne. Dessa äro ännu omslutne af sam- 

 ma organiska depositum , då de ordnas intill hvar- 

 andra; men i samma mån, som emalj-trådarne 

 trängas tätare tillsammans och nya inkilas dem 

 emellan, för att bilda den hårda emaljen, i sam- 

 ma mån, föreställer jag mig, att detta depositum 

 liksom förtränges, och blir slutligen qvar i så 

 ringa qvantitet, att det icke mera kan särskilt 

 framställas. 



Nämde, från h varandra lätt afskilj-bara, emalj- 

 trådar visa sig under mikroskopet såsom små kan- 

 tiga nålar, af omkring § ^ 5 P. 1. tjocklek. På 

 somliga af dessa nålar ser man, små tätt sittande, 

 tvära strek, af hvilka en del sträcka sig of v er 

 hela tråden, andra endast öfver en del af den- 

 samma. Samma trådar får man se med livar- 



