107 



andra sammanhängande, då man i mikroskopet 

 undersöker tunna skifvor af emaljen, skurne ge- 

 nom längden och nära kärnlinien af ca vitas pulpae 

 (Tab. IV, fig. 7 aaaaj. Betraktar man emaljen 

 af ett sådant prasparat vid en starkare förstoring 

 (t. ex. 300 gångers linear-förstoring), så ser man 

 mångenstädes de tvära strek, som gå öfver trå- 

 darne (Tab. IV, fig. 8 bbbb). På somliga ställen 

 ligga dessa strek helt nära intill hvarandra, på 

 andra mera åtskilida ; på somliga fortsätta de sin 

 gång rakt öfver flera emalj-trådar, på andra gå 

 de alternerande, eller liksom kalkstrimmorne i 

 en tegelmur. Jag har ej lyckats att utröna hvad 

 som vållar dessa strek, men förmodar, att om 

 sjelfva emalj tråden är en oorganisk massa, som 

 är omgifveu af en tunn organisk kapsel, så till- 

 höra de ifrågavarande streken denna kapsel och 

 icke sjelfva emalj-tråden.- 



Emalj-trådarne hvila med de emot tanden 

 vända ändarne på den of van anmärkta hinnan, 

 som är tätt intryckt på ytan af tandbenet. På 

 menniskans tänder såg jag tydligen, att denna 

 yta bildade en mängd små spetsar, och emellan 

 dessa voro små , svaga , men temmeligen regelmäs- 

 siga fördjupningar, i h vilka emalj-trådarne slu- 

 tade sig (Tab. IV, fig. 7 ccc). Emot denna yta 

 stödja sig emalj-trådarne hos menniskan i olika 

 riktningar, så att de nedersta äro mest tvär-lig- 

 gande, och de som utgöra tandens tuggyta,mera 

 stående. I somliga tänder och på somliga stäl- 

 len äro de böjde på flere olika sätt. På några 

 ställen göra de vackra parallel-böjningar (Tab. 

 IV, fig. 7 d*); på andra böja de sig emot hvar- 

 andra, hvarvid en del trådar sluta med snedt 

 afstympade ändar emot de andre, innan de hun- 

 nit till ytan af tanden. På åtskilliga ställen, i 



