io8 



synnerhet i de flcrspetsade tändernas kronor, och i 

 de delar som motsvara groparne, bilda de lik- 

 som hvirflar, och på andra ligga de förträngda 

 emot hvarandra liksom hopvällda. De äro nå- 

 got, ehuru knappast utan mikrometer-mätning 

 märkbart, större i yttre än i inre ändarne. I 

 kronorne af menniskans kindtänder finnas en del 

 inkilade trådar i yttre delen af emaljen , som icke 

 räcka intill tandbenets yta. Sådane inkilningar 

 har jag äfven funnit på andra ställen, äfvensom 

 på de raka, långsträckta sidorne af hästens och 

 de idisslande djurens kindtänder. I en del djur- 

 tänder syntes emalj-trådarne ganska otydligt. Hos 

 Amphibierne och fiskarne kunde jag ej urskilja 

 dem, men då de tydligen syntes, visade de sig 

 icke märkbart olika med dem hos menniskan. 



För att noga betrakta ändarne af emalj-trå- 

 darne, erfordras 300 gångers linear-förstoring; 

 under en sådan visa sig trådarne stå intill hvar- 

 andra, alldeles som vaxpiporne i en bikaka, samt 

 likasom desse sexkantige (Tab. IV, fig. 8). Jag 

 anställde denna undersökning dels på nötta ytor 

 af emalj-belaggda tandkronor, dels på skifvor, i 

 hvilka emalj-trådarne voro tvärt afskurne. Man 

 ser detta förhållande säkrast vid of van ifrån fal- 

 lande belysning, emedan man svårligen af emal- 

 jen i tvärsnitt erhåller tillräckligt tunna och ge- 

 nomskinliga skifvor. På den, i anförda figuren 

 afbildade, emalj-skifvan , som aftecknades af Herr 

 von Wright, observerades tvenne små sprin- 

 gor, hvilka tydligen syntes hafva följt prismer- 

 nes sidor. (aaaa). På icke nötta tänder sluta 

 de fleste trådarne med något tillrundade ändar, 

 af hvilka fina, parallela skuggstrimmor upp- 

 komma. 



