n3 



ne i kristalliusen. Då man låter tunna tand- 

 skifvor nåsrra timmar lie^a i lösning af kaustikt 

 kali, så uppkomma hela fläckar af dylika stäl- 

 len. Denna omständighet styrker mig i den äsigt 

 att emalj-trådarne äro omgifna med tunna kap- 

 sler af ett organiskt ämne. Särdeles märkvär- 

 diga synas emalj-springorne hos Balistes vetula 

 och Spants Rondeletiij de äro här särdeles tal- 

 rika nästan requliert sående, nå«öt liknande rö- 

 ren i tandhenet. På somliga tänder sträcker sig 

 emalj-beläggningen utefter hela tandens längd; 

 sådant är förhållandet med tänderne hos Bäf- 

 vern och Haren _, troligtvis är det enahanda hos 

 Gnagare. Det är bekant, att dessa tänder, sär- 

 deles framtänderne , hela lifstiden fortfara att 

 växa, utan att sluta sig i alveolar-ändan, så att 

 en sådan tand, som till följe af felaktig riktning 

 icke blifvit afnött, flere gångor fördubblats i längd 

 ifrån det den först utskjöt ur alveolen. Emalj- 

 bildningen hos dessa djur fortfar lika länge, som 

 tandbenets formation (Q ödet Expe'riences sur 

 Vaccroissement continu et la reproduction des 

 Dents chez les Lupins &c. 2:me Mem.), och häraf 

 kan man draga den bestämda slutsats, att emal- 

 jen icke endast bildas inom den egentliga folli- 

 culus dentiSj utan att äfvcn ett emalj-bildande 

 oroan hela lifstiden iqenom kan fortfara att exi- 

 stera i bottnen af sjelfva alveolen. Jag blef 

 först uppmärksam på detta förhållande, då jag 

 hade oj rt en longitudinell «*enomskärnin«- af en 



OJ O O o 



3^ tum P. m. lång, tredje kindtand ur underkä- 

 ken af en gammal häst, och fann, att äf ven här 

 emalj-beläggningen fortfor ända ut i den ytter- 

 sta kanten af rötterne; tvenne, fyra linier långa, 

 ehuru i ändarne öppna , rötter voro nemligen re- 

 dan formerade , men äf ven dessa rötter voro , som 



A". V. Acad. Handl. ?836. 9 



