n5 



Glires äro uLanpå beklädda af emalj. Hos Bäf- 

 vern observerade jag den egenheten af emaljen 

 att de förut anförda, of ver emalj-trådarne gåen- 

 de tvärstrecken gingo med en synnerlig regel- 

 mässighet i räta, para Hela linier, som på lika af- 

 stånd från h varandra skuro emalj-trådarnes egna 

 meilanstreck med sneda vinklar, så att de rutor, 

 som liäraf visa sig, äro sneda, liksidiga fyrkanter. 

 Den röda färgen har sitt säte i denna emalj. 

 Det är lik vist endast ett ganska tunnt lager af 

 densamma, som är färgad t. Straxt utom tand- 

 köttsfästet var detta färgade lagers tjocklek -\- 

 P. 1., men dock visade det sig i en ytterst tunn 

 skifva och vid (lere hundrade gångors förstoring 

 med en stark intensitet och skarp begränsning 

 emot den hvita delen af emaljen. 



Corti c al -substans en. 



G. Cuvier, som i original-upplagan af Lejons 

 cVAnatomic comparée kallar denna substans Ce- 

 ment (I Meckees öfversättning kallas den Kiltt 

 öder RindensubstaJiz), säger, att den är lösare än 

 de andre substanserne, men löser sig svårare i 

 syror och svartnar förr i eid än tandbenet (J^or- 

 les. ilbers. v. Meckel p. 107). Denna substans 

 består liksom tandbenet och benet af brosk och 

 ben jord. Ben jorden skiljes på samma sätt från 

 brosket i cortical-substansen, som i benen och 

 tandbenet; det är således endast på benjordens 

 upplösning, som Cuvier haft afseende. På flera 

 tänder af Hästar och Menniskor, h vilka jag låtit 

 ligga i förtunnad saltsyra, upplöstes benjorden 

 förr ur cortical-substansen än ur tandbenet, på 

 andra sednare, så att detta forhållande svårligen 

 kan anses constant. På brosk af mennisko- tän- 

 der, h vilkas benjord blifvit i syror upplöst lå- 



