iV6 



ter cortical-substansens brosk afdraga .sig i form 

 af en hinna, som är tjockast i ändan af tandro- 

 ten; af menniskotänder tycktes den vara mindre 

 konsistent, än tandbens-brosket. På detta förhål- 

 lande blef jag uppmärksam genom en uppgift 

 i Berzeui Lärobok i Kemien (6: te Del. pag. 

 539); här omtalas en benaktig lamell, som om- 

 gifver tanden ifrån gränsen af emaljen, "hvil- 

 ken lamell man först efter någon indränkning 

 i syra blir riktigt varse j derigenom att den lå- 

 ter af skaf va sigj livar ef ler den förut skrå/liga 

 tandroten blir slät och glänsande" Den beröm- 

 de Författaren tyckes hafva ansett denna tand- 

 rotens beläggning företräda ett periostium. Ehuru 

 lian ej närmare antyd t den såsom en egen tand- 

 ben-substans, så har han likväl känt detta stra- 

 tum på menniskotänderne långt förr, än någon 

 Ana tom derpå, mig veterligen, blifvit uppmärk- 

 sam *). Brosket af cortical-substansen visar i mi- 

 kroskopet samma små celler, eller så kallade 

 korpuskler, som den egentliga bensubstansen, 

 tandhenet och de flesta broskbildningar. I ko- 

 kande vatten löstes brosket af cortical-substansen 

 sednare än af tandbenet, och innehöll några finare 

 korn af benjord, då alla sådane från tandbens- 

 brosket redan voro försvunne. När man undersöker 

 cortical-substansen frisk, eller torkad, vare sig 

 pä en polerad yta, eller i tunna, finslipade skif- 

 vor, så upptäcker man redan med en god loupe 

 en mängd, för blotta ö<rat nästan osynliga, tält 



O * U Jo 7 



*) I A fh and 1. i Physik, Kemi och Mineralogi (1806) i B. 

 p. 220 yttrar Berzelius redan, alt "tdndbenet A så långt 

 det står ned i tandhålan , år omklådt of en e"en 3 



bena fet ig hinna. JJ 



