nS 



ligen kallat en exsostos. Jag har undersökt en 

 sådan tand, på h vilken denna knöl af cortical- 

 substans i ändan af roten var 3 linier lång. På 

 en vishets-tand, h vilken jag likasom den nyss- 

 nämda erhållit af Herr Bichlter , var denna sub- 

 stans äfven omkring halsen så tjock, att den der 

 formerade en skarp, mot kronan vänd, utståen- 

 de kant, som gaf denna tand ett eget, deformt 

 utseende. På tänder, som skjutit långt ut i al- 

 veolen, äfven utan att i öfrigt vara nötta, fann 

 jag den understundom vara tjockare än sjelfva 

 tandbenet (Tab. IV, tig. 5 bb). Detta tror jag sär- 

 deles vara förhållandet hos dem, h vilkas tänder 

 varit lossnade, såsom i skörbjugg, eller efter bru- 

 ket af merkur. Man finner denna substans, ehuru 

 merendels tunnare och med mera oregelbundna 

 celler, äfven på clentes lactei. 



Hos Markattan vidtager äfven cortical-sub- 

 stansen der emaljen slutar. Cellerne äro något 

 större och tätare än hos menniskan, men liksom 

 hos henne i flere olika former, såsom trekantiga, 

 runda, aflånga med tillspetsade ändar o. s. v. 

 De i dem sig öppnande rören koranio rikast ut- 

 ifrån, och öppnade sig till största antalet på den 

 från tandens axel vända sidan af cellerne. De 

 lies te af de fina kalkrören öppnade sig i cellerne 

 utan synnerlig utvidgning vid basen. 



Hos 'Lodjuret 3 Hunden och Igelkotten bilda- 

 de likaledes cortical-substansen endast ett tunnt 

 läger omkring den delen af tanden, som icke 

 var emalj-beklädd', och slutade småningom af- 

 tagande, emot emalj-gränsen. På en mycket sli- 

 ten fram tand af en gammal hund var den myc- 

 ket tjock omkring ändan af roten, men kunde 

 icke förföljas längre, än ett litet stycke ifrån den- 

 samma. 1 hörntanden af ett fullvuxet Lodjur 



