"■g 



voro celterne ofverliufvud något mindre än hos 

 menniskan, samt mera rundade. De fina kalkrö- 

 ren hade ordentliga, nästan raka stammar, som 

 o'm«o temmeligen naralleit med h varandra och 

 till sidorne al' tanden horisontalt. Vitt ändan af 

 roten var cortical-suhstansen tjockast och tillslöt 

 cavitas pulpa?. Icke destomindre var sjeifva ca- 

 viteten qvar och innehöll en röd pulpa, som 

 sträckte sig ända ut i spetsen af tanden. I sam- 

 manhang härmed var ock cortical-suhstansen i 

 rotens ända genomborrad af flere kanaler, som 

 i en con verq ;era nde riktning sträckte sisj in mot 

 ändan af cavitas pulpa?. Dessa kanalers lumen 

 var ungefärligen s 1 ? P- !• 1 c ' Lt!11 knöli^a kind- 



o O S 5 O 



tanden ur öfverkäken af samma djur bildade de. 

 smä benrören, pä flera ställen dylika paralleia 

 sträckningar, som i hörntanden; på andra ställen 

 icke. På sidorne och emellan rötterne voro cel- 

 lerne som i hörntanden, men kririsj ändarne af 

 de korta rötterne voro de högst oregelbundna. 

 Flere voro 2 ä 3 s[ånger större än de nyssnäm- 

 de, i h varandra sammanflytande, och liksom in- 

 trängande på sjeifva tandbenets område. Äfven 

 här funnos dylika, men ännu gröfre kanaler , som 

 gingo till slutet af cavitas pulpae. Dessa kana- 

 ler innehålla troligen de blodkärl, som föra nä- 

 ring tiii pulpa. 



Hos B a levern och Haren fann jag cortical- 

 substans endast pä kindtänderiic och förnämli- 

 gast i de fördjupningar, som emaljen och tand- 

 benet göra inåt cavitas pulpa 3 . Cellerne i denna 

 corticai-substans voro hos Bä f vein hö?sfc ore^ei- 

 bundet bildade, en del A P. 1., andra 5 ä 6 irån- 

 qer större. En del af de lina rören smisro strål- 

 iormigt, andra parallelt, men dessa paralleler 

 ha le liera olika riktningar. På det yttre af lilif- 



