139 



sig i celler. Cellerne, jenite de finare grenarne, 

 fylla till en stor del de annars klara interstiti- 

 erne emellan rörens stammar. Tandbensrörens 

 stammars bredd varierar från 5 i 5 till I5 1 55 P. ]..; 

 bredden af grenarne blir mindre och mindre, ju 

 flere delningar desse genomgått, och de finaste 

 srenarne voro flere gånsror mindre än en tusen- 

 dedels pariserlinie. 



Cellerne, så väl som de finaste grenarne, blif- 

 va osynliga, då de tillika med kringliggande delar 

 jemt genomträngas af en klar vätska, och det är 

 ganska troligt, att de rör och celler, som synas i 

 mikroskopet, endast är en liten del af de som 

 verkligen finnas. 



Tandbenet afsättes, såsom Guvier och flere 

 uppgifvit, lager för lager omkring ytan af pulpa, 

 så att det yttersta lagret först bildas o. s. v. 

 Under afsättningen af dessa tandbenslager upp- 

 stå sålunda först de yttersta, tätt-liggande cel- 

 lerne och rörstammarnes periferiska ändar. Un- 

 der de nya lagrens fortgång fortsättas äfven rö- 

 rens stammar inåt, så att de i olika lager bil- 

 dade längderne af samma stammar utgöra ett 

 helt rör utan afbrott; men det synes, som de tal- 

 rika parallel-böjningarne skulle vara tillkomna 

 under dessa rörens fortsättningar från det ena 

 lagret till det andra. I detta fall har man skäl 

 att antaga en periodisk rörelse i pulpa, genom 

 h vilken de i bikinins; varande rören under ena 

 tidsrummet flyttades närmare tandspetsen, och 

 under det andra närmare rotändan. Dessa perio- 

 diska rörelser i pulpa hafva i sådant fall varit 

 af flere slag. De finaste, undulerade, talrikaste 

 böjningarne, måste vara märken efter ganska kor- 

 ta tidsmomenter i bildningen. De iånqsträck- 

 ta böjnmgarne, af h vilka h varje fullhiidadt tand- 



Å". V. Acad. Handl. i836. 9 



