1 33 



ner når preparatet lägges i utspädd saltsyra, 

 h varur kalksalter sedan utfällas; då deremot pre- 

 paratet, efter behandlingen med saltsyra, visar, 

 de förut hvita, opaka, benrören och cellerne all- 

 deles färglösa och klara. Sannolikt äro dessa 

 kalksalter i rören qvarlemnade efter tandbenets 

 första bildning, samt fastade kring rörens och 

 cellernes väggar. I benen deltaga troligtvis de i 

 fråga varande, egna kärlen i det, som det synes, 

 ständiga ombytet af materien; detta kan ej i sam- 

 ma mening vara fallet med tandbenet, då något 

 så beskaffadt ombyte här icke synes äga rum. 

 H vartill skall då denna vackra byggnad i tand- 

 benet tjena? — Man har ju så många exempel, 

 att naturen utför närbeslägtade delar efter sam- 

 ma plan, och att till följe häraf bildningar före- 

 komma i vissa delar, eller organismer, h vilka 

 hos en del äro af största vigt , då desamma der- 

 emot hos andra äro af vida mindre eller ingen 

 funktionel betydelse. Om man sålunda antager, 

 hvad som är högst sannolikt, att de ifrågavaran- 

 de egna kärlen i benen, under hela eller större 

 delen af ett djurs lifstid, föra safter, som inne- 

 hålla bensubstansens både fasta och flytande äm- 

 nen, så blir deraf icke en nödvändig följd, att 

 samma process äfven skall fortfara under hela 

 lifstiden i tänderne. Tvärtom skulle jag tro, att 

 dessa kärl i tandbenet på sin höjd utöfvat den- 

 na fullkomligare verksamhet, under den första 

 perioden af tandens bildning. Emedlertid kan 

 en fortgående lifs-process äfven i tanden, liksom 

 i kristallinsen, icke nekas, ehuru väl den synes 

 äga rum utan ombyte af den fasta materien. Den- 

 na lifsprocess måste sålunda underhållas genom 

 ombyte af tandens vätskor. Jag åberopar mig 

 härvid på ett yttrande af Ernst Heinrich Weber, 



