i46 



dan deraf ser man, att på en så liten klippa, 

 som denna är, nemligen icke 30 fot lång, af vika 

 räfflorna betydligt i direktionen ifrån hvarandra. 

 De räfflor, som börja vid K samt sluta vid 

 J och gå efter högsta ryggen af klippan, följa 

 alla samma direktion, såsom vore de dragne ef- 

 ter en linial, och kunna således anses såsom 

 normala. Ställer man sig deremot på norra si- 

 dan om klippan, eller derifrån rullstensströmmen 

 kommit, med ansigtet vändt åt söder, så finner 

 man, att räfflorna på vestra sidan afvikit åt hö- 

 ger, då de deremot på den östra sidan afvikit 

 åt vens ter. Att denna olikhet icke är en till- 

 fällighet, inser man lätt, ty då den uppstående 

 klippan gjorde ett orubbligt motstånd emot den 

 påstötande strömmen, så måste denna sistnäm- 

 da ovilkorligen af vika åt ömse sidor, och det 

 vore i sanning vida obegripligare, derest räfflor- 

 na ej devierade så, som de nu göra. Allt det- 

 ta faller sig således ganska naturligt, samt är ett 

 ytterligare bevis, att rullstensströmmen gått ifrån 

 norr till söder, samt att den omöjligen har va- 

 rit gående tvärtom. Denna deviation åt båda 

 sidor gäller dock förnämligast om de räfflor, som 

 äro på den norra ändan af klippan, på båda si- 

 dorna om den normala. Då deremot sidoräfflor- 

 na komma upp på sidorna om punkten <$, så 

 närma de sig till den normala direktionen. Äf- 

 ven detta faller sig naturligt såsom en följd der- 

 af, att rullstensströmmen gått ifrån norr till söder. 



öster, i8o° i söder, 270 i vester och 36o° eller o° 

 i norr. Detta nummereringssätt är till undvikande af 

 ovisshet bäst. Eljest händer det lätt, att man miss- 

 tager sig om öster och vester, emedan nålen visar åt 

 öster, då räfflorna ligga vester om norrstrecket. 



