"47 



Deremot är den deviation, som räfflorna gö- 

 ra vid a och b, samt på de söderom den större 

 klippan liggande hällarne L och M, i förhållan- 

 de till de normala, sådan, att den synes min- 

 dre förklarlig. På hällarne L och M, skulle 

 man kunna anse rörelsen hafva varit af samma 

 beskaffenhet, som vattnets uti en flod, då det 

 bakom en udde gör en hvirfvel, äter bära eller 

 ida som den kallas. Sådant får man äfven på 

 åtskilliga ställen se, t. ex. nära Skyttgrufvan , 

 men på detta ställe, h varom nu af handlas, utgör 

 denna ej en tillfyllestgörande orsak , och kan icke 

 skälla för punkterna a och b. För att få detta 

 närmare utredt, lät jag jordrymma vid vestra 

 sidan, som lå? till en stor del betäckt af oms. 

 Fenomenet framträdde då tydligare, samt visade, 

 att denna deviation är fastmer att anse såsom 

 en strömmens återstudsning ifrån den på vestra 

 sidan varande höjden; ty då jag på marken a 

 denna sida, ifrån norr, stakade en horisontel ii- 

 nie, i niveau med punkten J, så gick denna 

 staklinie , icke åt söder utan åt S3 r dost, och unge- 

 fär i den riktning som linien FG. Det är såle- 

 des påtagligt, att landhöjdens läge dertill varit 

 orsaken. Likväl är det ej otroligt, att äfven en 

 annan omständighet dertill kunnat bidraga. Alla 

 förhållanden visa nemligen, att den omtaita ruii- 

 stensströmmen haft en betydlig fart, på sätt som 

 framdeles kommer att göras sannolikt. Om så 

 är, så måste bakom en klippa, sådan som den- 

 na, en sort sugning uppkomma, af den art, som 

 Venturi m. fl. observerat i hydrauliken, och följ- 

 derna deraf borde blifva sådana, som de nu fö- 

 rekomma vid södra ändan af denna klippa. 



Äfven här ser man att räfflorna, t. ex. på 

 östra sidan, som är ganska brant, gå, på det 



