3<>9 



ka uti de flesta fall torde vara rullstens-flodens 

 lemningar. Uti de flesta fall, bör inan säga, ty 

 det gifves äfven jättegrytor^ som äro en följd af 

 våra vanliga floders åverkan. Sådane finnas nära 

 Avesta^, och sådane såg jag, utmärkt vackra, för 

 några år sedan, under kanalgräfningen på sidan 

 om östra Dalelfven vid Gagnefs Grada. Kana- 

 len gräfdes der på det ställe, hvarest elfven for- 

 dom haft sin fåra, och clå sprängning skulle gö- 

 ras för slussen , på det ställe der elfven förr hade 

 gjort ett 9 fots fall, träffades i nedre delen af fal- 

 let flere jättegrytor, från en till tre fots djup, samt 

 några så stora, att en person fick rum att stå deruti. 

 Uti livar och en af dessa fanns alltid en stor sten, 

 och stundom derjemte flera små, hvilka alla voro 

 rundslipade, så att de hade en sferoidisk form, 

 med slät yta. På elfstranden nedanföre fann Herr 

 Geschvornern Berndtson en dylik sten af porfyr, 

 fullkomligt sferisk, och som troligen hlifvit för 

 lätt, för att kunna hålla sig qvar uti jättegrytan, 

 sedan den till en viss grad blifvit afnött. Att 

 dessa jättegrytor tillkommit genom vattnets fall 

 är obestridligt; och det är ej sådane, som här 

 skulle anföras till bevis af hvad ofvanföre anta- 

 gits; de omtalas blott såsom i parentes. 



De petridelauniska jättegrytorna hafva en 

 annan beskaffenhet. Dessa ligga sällan der vatt- 

 net på stället gjort ett fall utföre, utan oftast vid 

 kanten af ett berg, äfven der den petridelauniska 

 floden gått uppföre. 



En sådan jättegryta, ehuru otydlig och blott 

 i början af sin daning, har K.ongl. Academien 

 uti sitt granskap, på bergväggen emellan Ros- 

 lagstull och Albano. Den petridelauniska floden 

 är der kommen ifrån norr öfver Brunnsviken, 

 samt har gått uppför det branta berget vid Al- 



K. V. Acad. Handl. t 836. i* 



