a3o 



blifva vald såsom ett bevis emot denna flods all- 

 mänlighet, och i sådant hänseende utgöra ett 

 skenbart inkast, så ville jag ej försumma att der- 

 af taga kännedom. 



Då man ofvanför Pirna nalkas denna trakt, 

 samt får se Köjiigssteirij, Lilienstein och Bähren- 

 stein j hvilka äro temligen troget aftecknade på 

 allmänt i konsthandeln förekommande landskaps- 

 teckningar, så inser man ingen möjlighet, att så 

 enstaka stående, höga, branta, men till omfång 

 små klippor, af en lös sandstensart, skulle kun- 

 nat motstå en flod, om hvilken vi förmoda, att 

 den i Westergöthland bortfört hela trakter af öf- 

 vergångsformations alla lager. Men, då man kom- 

 mer närmare, så erfar man, dels att sandstenen 

 i dessa klippor är af en mvcket hårdare art, samt 

 i synnerhet, att de branta väggarne ej varit vid- 

 rörde af den petridelauniska floden , utan att de 

 tvärtom utgöras af rena, oförändrade brottytor, 

 efter de stora stenmassor, som fallit lösa deri från, 

 och som nu ligga, såsom elt bergras, rundtom- 

 kring foten af det qvarstående, på samma sätt 

 som vid Hunne- och Hälleberg, i Sverige. Hade 

 jag ej förut haft tillfälle, att taga närmare känne- 

 dom om dessa sistnämde berg, så hade det tro- 

 ligen fallit sig svårt att inse det rätta förhållan- 

 det, ehuru det nu synes mig temligen påtagligt, 

 samt iifven skönjbart på nämde landskapsteckiun- 

 gar. De undre sandstenslagren hafva svnbarli- 

 gen, såsom lösare, bli f vi t underskurne, hvarefter 

 det öfre, i likhet med trappen i Westergöthland, 

 såsom öfverhiingande, efteråt nedfallit. De branta 

 sandstensväggarnas uppkomst är dock icke alle- 

 städes att härleda från denna orsak, utan synas 

 månsra hafva tillkommit vid sandstensmassornas 

 lemning, då den basalt utbröt, som nu öfverallt 



