2Ö2 



möjligheten, att det ju äfven kan finnas på an- 

 dra. Till denna anmärkning leddes jag deraf, 

 att i bredvid hvarandra stående häckar af krus- 

 bär (Ribes Grossularia), af hvilka den ena bar 

 mörkröda bär och den andra gröna, blefvo bla- 

 den på de förra skönt mörkröda efter samma 

 frostnatt, som förvandlade de sednares blad till 

 blekt citrongula. Det syntes mig deraf förtjena 

 undersökas, huruvida icke den röda bladfärgen 

 var af lika natur med bärrödt. Olyckligtvis kun- 

 de denna jemförelse icke göras emellan färgen hos 

 röda krusbär, h vilkas tid redan var förbi, och 

 hos denna buskes röda blad, utan jag måste der- 

 till välja färgämnet ur den förvarade saften af 

 svarta vinbär (Ribes nigrum) och kersbär. Dervid 

 bör jag särskilt anmärka, att löfven af svarta vin- 

 bär icke rodnade. 



Jag uppsamlade röda krusbärsblad, och ut- 

 valde till försöken sådana, der ingenting grönt 

 var synligt, och ända till bladstjelken och under- 

 sidan, som sednast förändrar färgen, voro djupt 

 mörkröda. Desse behandlades färska med alko- 

 hol af o,833. Västkan var rödgul. Blandad med 

 litet vatten, och afdistillerad till dess att endast 

 vattnet återstod, afskildes en blandning af blad- 

 grönt, harts, bladgult m. m. och lösningen var 

 djupt röd, men något dragande i brunt. Den 

 silades och blandades droppvis med en lösning 

 af ättiksyrad blyoxid. Den ifallande droppen 

 gaf genast en skönt gräsgrön fällning, som efter 

 omskakning blef smutsigt gråbrun. Jag fortfor 

 att tillsätta btylösning, till dess att fällningens 

 gröna färg icke ändrades. Vid detta tillfälle 

 bildades en blyförening af färgämnet, som ge- 

 nast å nyo sönderdelades af andra i lösningen 

 befintliga ämnen, ncmligen växtsyror, extraktiv- 



