?83 



rubbad, och således den elektrokemiska verkan 

 icke kan uppslå. 



Har blyet antingen på nyss beskrifne salt, 

 eller ock genom inverkan af en fuktig almosfe- 

 risk luft, blifvit pä ytan betäckt med suboxid, 

 är luflhaltigt välten i liqvid form, äfven med 

 kolsyrans tillhjelp, derefter utan all vidare ver- 

 kan på detsamma. — Detta förhållande bevisar 

 alt metallen, genom den svaga oxidation på 

 ytan, blifvit indifferent för syrets och vattnets 

 verkan, och bekräftar således äfven föreställnin- 

 gen, att denna oxidation utgör endast en sub- 

 oxid. — Vill man således skydda metalliskt bly 

 i vatten för att angripas af syre, vattnet och 

 kolsyran, behöfver man blott låta det i fuktig 

 luft först suboxideras till sin yla; det bibehåller 

 sisr derefter i rent vatten oförändradt huru län- 

 ge som helst. 



Man synes hafva dragit i tvifvel, att bly- 

 oxiden skulle förenas med vatten *). En anled- 

 ning härtill lärer vara tagen af Holtou-Labilt.ardi- 

 éres observation, att blyoxid, upplöst i kaustikt 

 natron och utsatt för luftens verkan, afsätter kri- 

 staller af vattenfri blyoxid. Men då härvid na- 

 tronets förening med kolsyra ur luften föranle- 

 der blyoxidens afskiijande, och det ännu åter- 

 stående kaustiska nalronet binder vattnet, synes 

 det vara lätt förklaradt, att intet hydrat bildas. 



Jag har ofvanföre omnämt.att luftens kol- 

 syra vid vattnets beröring med metalliskt bly 

 åstadkommer en föraning af kolsyra, vatten och 

 blyoxid, ett hydro-karbonat. Denna förening af- 

 sätter sig hastigt i form af ett fint, hvitt, fjälligt 



*) Se bland annat Årsberättelse öfver framstegen i Fy- 

 sik och Kemi, afgifven 1 8 35 , pag. 34o. 



