2CJ0 



försök synes det, att den vattendunst, som genom 

 afkylning fäller sig ur atmosfei en , måste inne- 

 hålla en fri positiv elektricitet, och att denna fria 

 elektricitet år orsaken till daggens fallande på 

 ofvannämde kroppar, samt att de på ytan oxide- 

 rade metallerna, bly och arsenik, t. ex. utgöra 

 ett slags galvaniskt par, på hvilket den oxiderade 

 ytan är det elektronegativa elementet; h vårföre 

 således, vid förstbeiörde försök med oxidabla och 

 icke oxidabla metaller, elektriciteten vore orsaken, 

 till att t. ex. ett anlupet stycke bly fäller dagg, 

 under det ett stycke koppar förblifver fritt der- 

 före. Jag återgår nu till zinkens förhållande i 

 en fuktig luft. 



Om man sålunda i vattenklockan på ett ur- 

 glas uppställer ett stycke polerad zink, t. ex. så- 

 som jag i mina försök begagnat, ett i kubisk form 

 gjutet, och derefter, uppå rundt omkring uppställ- 

 da urglas, placerar llere med suboxid anlupna 

 blystycken: så upptaga, så snart en afsvalning i 

 temperaturen uppkommer, de oxiderade blystyc- 

 kena all deponerad dagg, och ziukstycket förblif- 

 ver torrt. Med en sådan tillställning har jag i 

 2 å 3 veckors tid hållit en zinkkub fullkomligen 

 skyddad för dagg, och då tillika funnit, att me- 

 tallen bibehållit sig utan oxidation och med sin 

 fulla metalliska glans, i synnerhet på ett utmärkt 

 sätt, å d,e perpendikulära ytorne, hvilka natur- 

 ligtvis kunde så mycket fullkomligare skyddas för 

 daggen. Ännu mera mot ändamålet svarande är 

 följande lilla apparat, som jag till sednare försök 

 konstruerat. En glasskifva, t. ex. r| tum i fyr- 

 kant, omgifves med en anlupen blyskifva af van- 

 ligt r ullbly, tillskuren ungefärligen 6 tum lång 

 och omkring i tum bred, sålunda, att blyskifvan 

 vikes på fyra ställen i rät vinkel, med i~ tums 



