29* 



sida emellan h varje knä, hvarigeiiom den kom- 

 mer alt formera likasom en på 2:ne sidor öppen 

 parallell piped, på hvars botten eller nedersta sida 

 glasskifvan är placerad. Zinkkuben, utgörande 

 ungefärligen en kubiktum i storlek, inskjutes ifrån 

 en öppen sida, så att den kommer att hvila midt 

 på glasskifvan, belägen ungefärligen på I tums 

 afstånd ifrån den på de 3:ne öfriga sidorna va- 

 rande vikta blyskifvan, och hela apparaten stäl- 

 les på ett passande underlag in i vattenklockan. 

 Härigenom är således zinkkuben, äfven och i syn- 

 nerhet på den öfverst belägna horisontela ytan , 

 skyddad för all dagg, och derunder likväl om- 

 gifven af den fuktiga luften, i hvilken densamma 

 bibehåller sig med full metallglans. 



Får deremot kolsyran tillika verka på zin- 

 ken under luftens och vattengasens medverkan, 

 förlorar metallen ganska snart sin glans, och be- 

 täekes med ett hvitt, jordartadt ämne. Följande 

 försök ådagalade detta förhållande på ett afgöran- 

 de sätt: ofvanbeskrifna dagg-apparat, ställd uppå 

 en passande support af glas, placerades på en plan 

 glasskifva , och täcktes med en rymlig tubulerad 

 glasklocka, förut beslagen på sin inre yta med 

 vattenimma, h varefter nedre kanten, bestruken 

 med tälj, gjordes fullkomligt lufttät, och kolsyre- 

 gas, ungefärligen till 0,0 1 af klockans innehåll, 

 ingöts ifrån tnbuluren, som derefter tillslöts. Vat~ 

 tenimman fördelte sig snart ini klockan, och gaf 

 luften sin fulla vattenhalt. Resultatet af detta 

 försök var, att zinken inom några dagar hade för- 

 lorat sin metallglans, och betäcktes med ett fint, 

 hvitt, jordartadt ämne, utan all tvifvel ett hydro- 

 karbonat af zinkoxid, h varom mera nedan före. 

 Ställdes zinkkuben på samma sätt i en vatten- 

 klocka, i hvilken kolsyregas inleddes i något större 



