^9 2 



qvantitet, hlefvo zinky törne redan p5 andra da- 

 gen angripna genom oxidation. 



Dessa försök syntes således redan ådagalägga, 

 att den anlöpning, som zink vanligen i luften er- 

 håller, vore en produkt, icke ensamt af vatten- 

 gasens utan äfven kolsyrans verkan, jemte syrets; 

 för att likväl icke lemna något tvifvel öfver, an- 

 ställdes ännu följande försök. En zinkplåt, som 

 för omkring ett år sedan blifvit renskurad och 

 sedermera anlupit med den ljusgrå färgen, sön- 

 derklipptes i små bitar och inlades i en tubule- 

 rad flaska, ifrån hvilken ett dubbelt knärör in- 

 fördes i ett cylinderglas, innehållande en klar 

 upplösning af blyoxid i vatten (se ofvanföre), 

 och täppt med en ej fullt slutande kork. Då 

 utspädd svafvelsyra ingöts i tubulerade flaskan , 

 begynte inom få ögonblick blyoxidvattnet att 

 grumlas med den egna, liksom fetglänsande fäll- 

 ningen af hydro-karbonatet, som således bevisade 

 att kolsyra här utvecklades. Då blyoxid-lösnin- 

 gen efter någon stund, sedan naturligtvis det på 

 ytan befintliga ämnet måste anses hafva försvun- 

 nit, ombyttes med en ny klar lösning, bildades 

 icke mera nåeon tydligt märkbar fällning, ehuru- 

 väl den utvecklade vätgasen igenom sin lukt röjde 

 den vanliga smittan af det kolhaltiga ämnet. Det 

 var således i anledning af allt detta afgjordt, att 

 den h vitgrå ytan på metallisk zink icke utgöres 

 af en suboxid, icke heller af oxiden, utan att den 

 innehåller kolsyrad zinkoxid, eller egentligen en 

 förening af karbonat med hydrat, på sätt strax 

 närmare skall redogöras. 



Om zink lemnas någon tid i beröring med 

 luflhaitigt vallen, i liqvid form, så bildas zink- 

 oxid-hydrat; men detta upptager dock snart äf- 

 ven kolsyra ur luften, så att ett hydro-karbonat 



