3, ? 



uppfyllt de dermed förenade åligganden, utan 

 afseende till personen. Höga och låga, fattiga 

 och rika begärde hans råd, och han räckte till 

 åt alla, försummade ingen. Bäst visade sig den- 

 na aldrig hvilande verksamhet under den cho- 

 lera-farsot, som året före hans död härjade i 

 Hufvudstaden, då han, Ordförande i sin försam- 

 lings Sundhetsnämd, och såsom sådan redan öf- 

 verhopad med många vigtiga bestyr och omsor- 

 ger, likväl uppfyllde en distrikts-läkares åliggan- 

 den, hade inseendet öfver ett af de större sjuk- 

 husen, och dessutom, såsom vanligt, vårdade si- 

 ne sjuke i snart sagdt alla stadens delar. — Det 

 vore emedlertid orättvist att säga, att det förtro- 

 ende Trafvenfelt såsom Läkare åtnjöt, endast 

 grundade sig på hans utomordentliga påpasslig- 

 het. Om han än icke i högsta mått ägde den- 

 na genomträngande blick, denna säkra uppfatt- 

 ning, detta bestämda omdöme och denna enkel- 

 het i valet af medel, hvarpå det för Läkare-yr- 

 ket födda snillet igenkännes, så måste dock med- 

 gifvas, att han genom sina kunskaper, genom 

 sitt rastlösa sträfvande att utvidga dem, genom 

 sorgfälligt begagnande af den nyare medicinska 

 litteraturens rön och upptäckter, ej mindre än 

 genom sin mångåriga erfarenhet och vana vid 

 sjukas behandling, med rätta kunde anses som 

 en utmärkt Läkare för hvilken tid och hvilket 

 land som helst. 



Sin vetenskap älskade Trafvenfelt med vär- 

 ma, och fann deri den enda hvila han sökte från 

 sitt mödosamma kall. — Han läste mycket, och 

 gjorde anteckningar ur allt hvad han läste; han 

 samlade sålunda en massa af kunskap, den han 

 ej behöll endast för sig sjelf, utan äfven gjorde 

 fruktbärande för andra. Läkare-Sällskapets Hand- 



