rare. Hans naturliga anlag voro större än van- 

 ligt, och underhjelptes af en minnesförmåga, som 

 varit ansedd för slägtegenskap inom Rosenstein- 

 ska ällen. Vid de disputationsakter, som 1786 

 blifvit så ryktbara genom Gustaf III:s närvaro 

 och den uppmärksamhet konungen fastade vid 

 de ynglingar, som då hade tillfälle att utmärka 

 sig, var Carl v. Rosenstein en af respondenter- 

 ne, och utförde så skickligt sitt åliggande, att det 

 förklarades giltigt för den såkallade dissertation 

 pro exercitio. 2 år sednare undergick han exa- 

 men för den filosofiska graden, med den ut- 

 märkelse framför sina talrika medtäflare om la- 

 gern, att han vid den derpå inträffande promo- 

 tionen erhöll första hedersrummet. Han hade med 

 förkärlek bearbetat de klassiska språken och för- 

 svarade såsom Praéses i tvenne afdelningar ett 

 Specimen artificii homerici in exprimendis ani- 

 mi adfectionibus, men han egnade sig, efter des- 

 sa förberedande filosofiska studier, åt theologi- 

 en , och aflade 1790 Theologiee Candidat- samt 

 1 792 Theol. Licentiat-examen. Redan efter det 

 förra af dessa prof antogs han till Docens i 

 denna fakultet. Han blef i^gj prestvigd och 

 anställd såsom extraordinarie sqvadrons-predikant 

 vid K. Lif-rege mentet. Kort derefter samma 

 år yppades för honom det lyckliga tillfället, att 

 i egenskap af skepps-predikant åtfölja en expe- 

 dition, som under hans äldsta brors, då varan- 

 de Öfversten M. v. Rosensteins befäl, afgick till 

 Marocco, och dei igenom vann han bekantskap 

 med åtminstone så mycket af andra länder, som 

 under denna flottas besök i åtskilliga hamnar 

 stod alt vinna. Han återkom till fäderneslandet 

 1792, och befordrades 1793 till Regements-pa- 

 slor inom samma regemente, der han förut varit 



