45 



I de sednare aren af sista fisket, då Sillen dröjde 

 att instota i fjårdarne , troddes de blida vintrarne 

 vara till detsamma vållande, och påstods att vatt- 

 net skulle blifva kallare och bergen snobetåckta 

 innan den skulle förväntas , likasom ingen hade 

 sig vidare bekant, att det båsta fisket 30 år förut 

 och ånnu senare, inträffat i Augusti och September. 



Det år ock en del som foregifva , att orsaken 

 till Sillens uteblifvande hårrorer från den talrikare 

 mångd Tumlare, Springare och Skjålar som nu sko- 

 la befinnas i de yttre Skåren och mota eller af- 

 skråma den , af samma skål som den af dem och 

 Hvalar drifves ut ifrån Ishafvet- 



Alla de vid fisket sysselsatte, påstå icke min- 

 dre, att Sillen skyr for allt buller, och anföras 

 många exempel huru summen hastigt flytt ifrån 

 det tillåmn^de kastet igenom buller och slagsmål 

 Vadlagen eåjellan, om ordningen eller rättigheten 

 till Vadens kastande. Det såges åfven , att Sillen 

 i början efter ankomsten på 1750-talet flydde utur 

 den ena fjärden efter den andra uti södra Skargår- 

 den , och till slut öfvergaf densamma i följe af det 

 buller som Tunnbindare förorsakade, hvilka un- 

 der påstående fisketid, på nakna berghållarne för- 

 färdigade tunnorne. Hvad verkan måtte då icke 

 det starka kanon-dundret haft att afhålla Sillen i 

 hela lo— 12 år ifrån vår Skargård, då antingea 

 Engelska Convoyer eller Orlogs-Escadrer uppehål- 

 lit sig inom de yttre Skåren, och med signal-skot- 

 ten, dag- och nattskotten, utom alla de bullrande 

 saluter och högtidligheter, stört det lugn och still- 

 het hvarmed man tror att Sillfisket bör bedrifvas. 

 Att man långe haft sådan öfvertygelse bevisar ock- 

 så det Kongi. förordnandet, att allt skjutande år i 

 Skargården förbjudit under påstående fisketid. Fast- 



