121 



ken år skild från den Artens hitintill af voN LiNNe 

 upptagne tvenne varieteter, medelst mycket långa 

 och lina blad, stänglar af fots ho)d med ax i 

 toppen. Ditmarscherne kalla denna afarten åfvem 

 Davock, Duwop, Dtiop och Dtmojj ; benämningar, 

 under hvilka den ock år kand i Hertigdomet 

 Lauenburg. Invånarne i Kremper och Wilster 

 kalla den dessutom Hanmts , som svarar mot Hol- 

 låndrarnes Heermoes. Alla dessa namn finnas åti 

 vidare anförda vid det for Landtboen så förhatliga 

 ogräset, Akerfråken (Equisetum arvense}, får hvars 

 utrotande Chur-Brunsvigfiska Regeringen redan den 

 i8 Nov. 1737 utgaf en forordning, och Akerbruks- 

 Sållskapet i Amsterdam utsatte 1780 och 1782 ett 

 Tåilingspris. Håraf synes att samma namn dllåg- 

 ges tvenne sårskilde arter af Fråken-slågtet. Efter 

 Amtmannen Brauns /) uppgift år det Akerfrå- 

 ken som Landtfolket i Nedre Elb-trakterne så myc- 

 ket frukta. Den utmärker sig, såger han, med 

 kantig stjelk, hvilken torkad, hyser en svart rnårg, 

 Peddix kallad. 



NozEMAN g) i sin skrift om de skadliga 

 Fråken. arternas utrotande, omtalar en större Heer- 

 moes som år ^^qvisetum arvense, och en mindre 

 som svarar mot E. palustre, samt anser den sidst- 

 råmde mindre farlig i Landthushållningen ån den 

 första. Detta leder således till det resultat, att 

 bagge slagen, oaktadt Författaren icke sett Aker- 

 fråken i Ditmarschen , åro skadliga ogrås i Marsch- 

 trakterne. 



Emedan det nu egentliga foremålet till under- 

 sökning år Kirrfrdken, så tillåter sig Forfattarenj; 



f) Beckt,iänns Beytråge 9 H, s. 378, 



g) L. c. s. 296, 



