125 



bfta mintlre tjenliga satt att förekomma utbredan- 

 det deraf. Trakter, der den finnes, har man kring- 

 gråfvit med djupa diken, ja, en Holländare hat 

 uppdragit murar att rotterne icke skulle gå vidare» 

 Såsom säkert medel att utrota dem, uppgifves val sVin- 

 godsel, hvarmed det med ogräset behäftade gråslan- 

 det starkt godes. År efter annat bor detta fornyas 

 till ogräset försvinner. Det synes dock icke att 

 detta gödningsämne skulle vara något egit till 

 ödande af Kårrfråken , då annan gödsel och ett 

 tjockt lager af sjelfva Strandroret kan verka det 

 samma. Att också gödningen kan f5rdrifva ett 

 dylikt ogråSj låter förklara sig på följande sått: 

 En starkare kraft att drifva vinner derigenonni 

 gråset. Kårrfråken som framkommer sent, tvingas 

 i sin vext genom gråsets frodighet och blir således 

 klenare och icke så från till smaken, hvarfore den 

 ock afbetas. Fortsattes sådant i flere år, bortdo 

 de ofversta broddarne pä roten och gråsrotens tåt- 

 het förhindrar de djupare löpande lederne att gifva 

 skott, och landet rensas således småningom. Med- 

 let har emedlertid redan for 32 år sedan varit 

 kunngjordt. 



I Ditmarschen ar det en allmän mening att 

 Kårrfråken åtes af Hästen och Fåret, och att de 

 ej må illa deraf. Också att den samma blandad i 

 höet, år passande for Fålar. Helt annan år dock 

 åverkan deraf på Hornboskap» Antingen den nju- 

 t€s i färskt eller grönt tillstånd af Köer, berofvas 

 deraf mjölken dess oljartade smordelar, smöret blir 

 hvitt och löst, så att det icke stelnar* osten blir 

 mager, kreaturet förlorar matlusten, får durklopp, 

 kraftlöshet att det icke formar resa si?, och om- 

 sider tillslår en tårande feber som dödar. Ar krea- 

 turet uppfödt i en trakt, der det efter hand vån- 

 jes till sådan loda, så åro val verkningaroe i min« 



