145 



ty man ar nästan alltid nödsakad att krypa och 

 lågga sig ned pa isen for att se och ertappa dessa 

 sraä kråk, som ofta ligga neder i isens porer, sa 

 att de med knif måste uppheratas. På skogs-kårr 

 med sma skog och tufvor, vid sjöstränder, å ma- 

 dor med skog, särdeles lofskog, ä sidorna, vid 

 höstackar på mador, nåra hölador å uiångar, har 

 det aldrig slagit mig felt, att i tjenlig väderlek 

 träffa Insecter i mångd. Om isarne längre tid 

 kommit att blifva bwa, har fångsten, åfven under 

 stark köld nog, lyckats val, till och med har jag 

 funnit Insecter fastfrusna i isen, hela ett eller par 

 tum under ytan , sönderbrutit isen med knifven 

 och upptagit dem, ofta ånnu lef vande. Men sa 

 snart isen blir ofverdragen med rimfrost eller sno, 

 $r fångsten förbi den gången. Förekomma flere 

 tSvåder under en vinter, sker alllid båsta fångsten 

 vid de första. Det år derfore troligt, att då solskenet 

 cch luftens varma utlockat de Insecter, som tagit sin 

 iillflygt till trådens spruckna bark och andra skryms- 

 lor om hösten, och då desse af blåsten, som mer- 

 endels medföljer tövädret, blifvit nedförde på isar- 

 oe, de fleste redan då framkommit, och således 

 återstoden till ioljande tovådren blir ringa. Då 

 Isarne af to vaders- vattnet få smärre hål på sig, 

 uppstiga genom dem en hop Vatten-insecter ofver 

 isen till det vattnet som år ofvanpä den, samt 

 något varmare ån det som år nast under detsam- 

 ma. Detta kan likväl ej heller ske vidare, då 

 uåmde små hål åter tillfrysa. Att en hop Insecter, 

 som vanligen lefva i vattnet, tiåffas på isarne, 

 år således ej underligt, men att en mångd klena, 

 mjuka, små andra af alla ordningar också der fo- 

 refinnas, år nog besynnerligt. Att medhafva en. 

 knif och en liten hvit glasflaska att slappa Inse- 

 cterne uti, år allt hvad till isfängsten tarfyas; ef 



