88 



ken i diessa nejder eljest ej år allmån. Vid foten 

 af de branta fjållvåggarne visar sig dock Leran ofta 

 till betydlig: myckenhet och ijenar till snodrifvornas 

 bådd i fjällets lågre regioner,- vid Leran på MulU 

 fjällets fot yppar sig ofantliga lager deraf, men i 

 fjällets högre delar ofver dec subalpina båltet ro, 

 jer den sig aldrig, Mjålan ofvergår på de skog«. 

 vaxte hojderne uti en fin svartbrun Mojord, hviU 

 ken utgör mjälans hufvudbeståndsdel , förenad med 

 de af vattnet medförda bergartens partiklar. Of- 

 vanfore denna skogvuxne hojd vidtaga de egentlig 

 ga fjållregionerne, hvilkas solum constitueras af den 

 söndervittrade bergarten, blandad med den af for^ 

 multnade fjällväxter upkomna svartmyllan, i pro- 

 portion af deras myckenhet, for hvilken orsak den 

 for växtlighet tjenande jordmånen mot fjålltoppar- 

 ne blifver mer och mer sparsam , och slutligen till 

 så ringa myckenhet att knappt några få mossarter 

 deri fått fåste for sina små rötter. I brist af myl- 

 la hvarmed sanden kan blanda sig, förekommer 

 denne ofta i små lager nästan fullkomligt ren, och 

 visar sitt ursprung af omgifvande hålleart. Från 

 desse högre trakter nedfores denna Quartssand af 

 vårfloden till fjållets lågre delar, der den ingår i 

 de der befintlige jordarter. Kårrens och Fjållmy^ 

 rornas jordmån består till det masta af en los 

 svampartad svartmylla'"^), och utgör egentliga so- 

 lum for regi o subalpina, hvarest den upkommeraf 

 ruttnade mossor, i synnerhet af Sphagna, och nå^ 

 got af de lågvåxte Bjorkarnes lof. De högre upp 

 belågne Jordmåner åro af de SQUi smältande sno-- 

 drifvornas vatten altid kårraktige, och då de om- 



'5 Synes vara en beståndsc''el i den i Jämtland vanliga S;elf- 

 fratjorden , hvilken af sip sjelf scnderfailer i dagen, lika 

 som den vore utkastad af kreatur. 



