9^ 



ofver Taggbunken {Aspicl Lonchit,^ och Mispeln 

 trångas med Stenveronikan (J^eron. saxat.) y på den 

 branta fjållvåggen; — Scabioserne förtroligt blan- 

 dade den ena nned den guls. Saxifraga aizoides, den 

 andra med Fjållastragalen, och Brunkullan; — r 

 Coiivallaria verticillata bredvid T^o\i2in (Sonchu! alpS) 

 Hvitsippan och Fjållkampen; -= — Piantago media 

 omgifven af den tacka Fjållbinkan (Erigeron al- 

 pin.) ' — ^ och den vackra Polygalen (Folygala ama" 

 ra) omringad af Castanjetågen (^yuncus castaneus 

 Sm. )> Fjållthalictern och Snogentianen. — Med 

 ett ord, detta fjåll år lika som skiljegränsen, den 

 söderns växter ej forma ofverstiga, och der de af- 

 losas af fjåilregionernes producter. Gränsen år hår 

 mera skarpt teknad ån i Lappmarkernej emedan 

 detta höga fjåll såsom en formur skiljer de kalla^ 

 re fjållbygderne från ett mera tempereradt land, 

 och sjelf genomgår alla fjällregionerna från fiåll' 

 våxternes nedersta grans upp och ofver Is-Ranun-. 

 kelns kalla region. 



Den vidlSftiga Storsjon , hvilken lik ett litet 

 haf få mil från dess fot, åger en hafstrakts yppi- 

 gare vegetation, vid hvars strånder man får återse 

 den långe saknade Gullvifvan, Underviolen och 

 flere, tilldelar åfven detta fjåll ett-mildare Climat 

 och jemte det en del af sina prydnader. En tiiU 

 fållig följd af denna hastiga ofvergång från ett miL 

 dåre iuftstrek till fjållbygderne^ kgld år åen ore- 

 gelbundenhet i växtgeografien , som år rådande om- 

 kring fjällets fot och ej uphorer utan med de syd- 

 iåndtare framlingarne, hvilka dock snart måste vi- 

 ka for den på fjållets sidor härskande vinter. Hår 

 skulle man forgåfves söka den ordning i regioner 

 g<^ra utmärka Lappmarkerne, endast fjållets egne 

 inoevånare blifva oforåndradt innom dét for dem 



